Справа № 209/2584/26
Провадження № 2-а/209/27/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського
у складі:головуючого судді – Корнєєвої І.В.
за участі секретаря судового засідання –Пиндик Т.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
30 квітня 2026 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
30 квітня 2026 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позов передано на розгляд судді Корнєєвій І.В.
За змістом позовних вимог ОСОБА_1 просить суд: скасувати постанову поліцейського відділення поліції № 1 (м.Кам`янське) Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровської області старшого сержанта поліції Галея Сергій Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн. 
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 25.04.2026 року на шосе Єлізаветовське автомобіль NISSAN ТEANA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача рухався «з вигорівшим державним знаком» , чим порушено п.2.9 ПДР- керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів . 
Позивач вказує, що його притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом з вигорівшим державним знаком , що не є тотожним з диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом , номерний знак якого не відповідає встановленим зразкам або вимогам .
Таким чином , поліцейський самостійно та противоправно змінив встановлену законодавством підставу для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.
Як наслідок, зазначена посадова особа безпідставно притягнула позивача до відповідальності , оскільки таких підстав як вказано у постанові законодавством для притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено.
Крім того, адміністративна відповідальність за виготовлення та використання номерних знаків, що не відповідають встановленим вимогам Міністерства внутрішніх справ настає у випадку скоєння таких дій для приховування належності транспортного засобу .
Дій щодо приховування належності транспортного засобу або ускладнення ідентифікації транспортного засобу позивачем не вчинено. Номерний знак позивач отримав під час реєстрації транспортного засобу у січні 2023 року у сервісному центрі МВС та ніякого впливу на його стан позивачем не здійснювалось. Будь яких зауважень щодо стану номерного знаку від працівників поліції ніколи не надходило. Це було повідомлено працівнику поліції під час складання постанови 25.04.2026 та ніяким чином останнім спростовано не було. 
Наведене свідчить про недотримання працівником поліції під час накладення адміністративного стягнення стандартів доказування встановлених законодавством , отже невідповідність постанови вимогам Закону.
Крім того , як вбачається із змісту постанови (пункт 7) до неї ніяких доказів не додано, внаслідок чого невідомо яким чином посадова особа дійшла висновку про невідповідність державного номерного знаку , виданого сервісним центром МВС , встановленим зразкам та вимогам.
Позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
26 травня 2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву , відповідно до якого зазначено наступне. Вважають постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 року,якою зафіксовано порушення позивача, передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Відповідно до п. 2.9.в ПДР України передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом , зокрема з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.
Згідно до ч.1 ст. 121-3 КУпАП передбачено, керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, що не відповідає встановленим зразкам або вимогам, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином вважають , що у діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Вважають , що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 року, відповідає вимогам ст.283 КУпАП та складена з дотриманням вимог Іструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі , затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. Оригінал постанови серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 направлено 20.05.2026 до Дніпровського ВДВС. Відповідач надає відео файл, на якому зафіксоване порушення ПДР Смирновим 25.04.2026 р. 
Просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі .
27 травня 2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив , у якій зазначено. Позивача притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом з вигорівшим державним знаком , що не є тотожним з диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП, поліцейським не вірно застосував ч.1 ст. 121-3 КУпАП та безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. Представник відповідача не спростував наведені позивачем у позовній заяві доводи та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності постанови про накладання на позивача адміністративного стягнення. Відповідач не надав оригінал постанови поліцейського відділення поліції № 1 (м.Кам`янське) Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровської області старшого сержанта поліції Галея Сергій Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Постанова не містить відомостей щодо долучення до неї будь яких доказів скоєння позивачем адміністративного правопорушення .Наданий відповідачем відеофайл , який записано на реєстратор іншого поліцейського Білоуса М.С. (вбачається з вставки на початку запису),якого на місці складання постанови не було (постанов) склав старший сержант поліції Галей С.М. Відповідач не мав законних підстав для направлення постанови на виконання , бо позивач оскаржив постанову 30.04.202026. Просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушеннямінакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Судом встановлено, що 25 квітня 2026 року поліцейським відділення поліції № 1 (м.Кам`янське) Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровської області старшим сержантом поліції Галея С.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн.
Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 25.04.2026 року о 12.06.58 год. м. Кам`янське, шосе Єлізаветовське, керував автомобілем NISSAN ТEANA, державний номерний знак НОМЕР_1 , з вигорівшим державним знаком , чим порушив п.2.9.в Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення , передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП. 
Відповідно до п.2.9.в ПДР України, водієві забороняється:
-керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
не належить цьому засобу;
не відповідає вимогам стандартів;
закріплений не в установленому для цього місці;
закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;
неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
Відповідно до ч.1 ст.121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого виявляє причини та умови, що спричиняють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Поліцейські, під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, керуються наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».
Відповідно до п. 4 Розділу 1 Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно п. п. 1, 2, 8 Розділу 3 Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.
В той же час, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.
Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у поліцейського як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 126 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.
Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідальності з законом.
Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За нормою ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Відповідно до ВИМОГ до номерних знаків транспортних засобів , затверджених наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 02.03.2021 № 166 «Про деякі питання номерних знаків транспортних засобів»,зі змінами та доповненнями , ці Вимоги встановлюють типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту та загальні технічні вимоги, вимоги до пакування, транспортування та зберігання, методи контролювання, правила приймання та застосування номерних знаків автомобілів, автобусів, мопедів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, квадроциклів, трициклів та інших прирівняних до них транспортних засобів, самохідних машин, причепів та напівпричепів, великотоннажних транспортних засобів та інших технологічних транспортних засобів, тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, а також номерних знаків транспортних засобів, що виготовляються за індивідуальними замовленнями їх власників (далі – знаки).
Відповідно до розділу ІІІ цих Вимог « Вимоги до інформаційного змісту знаків» знаки залежно від типу мають містити інформацію щодо адміністративно-територіальної належності (крім знаків, що належать транспортним засобам, які зареєстровані на підставі договору, укладеного в електронній формі у визначеному законодавством порядку, на яких використовуються літеросполуки “ED”, “DC”, “DI”, “PD”), порядкового номера і серії, а також символи державної належності, літеросполуки “CD” – на знаках підтипів 4-1 та 4-2, “CC” – на знаках підтипів 4-3 та 4-4, літеру “S” – на знаках підтипів 4-5, 4-6 та типу 17, літеру “T” – на знаках підтипів 8-2 та 12-1, літеросполуку “TP” – на знаках підтипу 12-2, літеру “E” – на знаках типу 13, літеру “B” – на знаках типу 14, літеру “G” – на знаках типу 15, літеру “C” – на знаках типу 16, літери “D”, “C”, “O” – на знаках типу 18.
На знаках типів 1 – 3, 5 – 7, 11, 13 – 17 та підтипів 8-2, 12-2 має бути символ державної належності транспортного засобу.
Символ державної належності транспортного засобу зазначається таким чином:
зліва у вигляді напису “UA” та зображення Державного Прапора України, розміщених на тлі прямокутника синього кольору на знаках типу 2 та підтипів 1-1-1 – 1-2-2, 4-1, 4-3, 4-5, 13-1, 14-1, 15-1, 16-1, 17-1;
зліва у верхній частині знака у вигляді напису “UA” та зображення Державного Прапора України, розміщених на тлі прямокутника синього кольору на знаках типів 3, 5, 6 та підтипів 1-3-1, 1-3-2, 4-2, 4-4, 4-6, 12-2, 13-2, 14-2, 15-2, 16-2, 17-2;
Літеросполуки, які позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, наведені в додатку 4 до цих Вимог. Літеросполуки можна використовувати на знаках типів 1, 5, 12 – 17 та підтипів 3-1, 3-2, 8-2.
На знаках підтипів 1-1-1 – 1-2-2, 13-1, 14-1, 15-1, 16-1, 17-1 літеросполуки, що позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, розміщують ліворуч, на знаках підтипів 1-3-1, 1-3-2, 3-1, 3-2, 5-1-2, 5-2-2 – у верхній лівій частині знака, на знаках підтипів 5-1-1, 5-2-1, 13-2, 14-2, 15-2, 16-2, 17-2 – у верхній частині знака.
Літеросполуки, що позначають серії номерних знаків, на знаках підтипів 1-1-1 – 1-2-2, 8-1-2 розміщують праворуч, на знаках підтипів 1-3-1, 1-3-2, 3-1, 3-2, 5-1-2, 5-2-2 – у верхній правій частині знака, на знаках типу 2 та підтипів 3-3, 6-2 – після коду адміністративно-територіальної належності місця реєстрації транспортного засобу, а на знаках підтипів 5-1-1, 5-2-1, 6-1, 8-1-1 – у нижній частині знака.
Відповідно до розділу IV цих вимог « Загальні технічні вимоги до знаків» колориметричні характеристики знаків (координати колірності та коефіцієнт яскравості) мають уписуватися в допустиму колірну ділянку згідно з координатами колірності кутових точок допустимої колірної ділянки, зазначених у додатку 9 до цих Вимог.
Ідентифікаційне зображення має бути таким, щоб його можна було розпізнавати на відстані від 0,6 м до 2,0 м від знака за умови переміщування спостерігача ліворуч або праворуч на кут не більше ніж 45° від нормалі. Напрямок погляду спостерігача на номерний знак наведено в додатку 12 до цих Вимог.
Символ державної належності транспортного засобу має бути невідокремною частиною світлоповертальної плівки й не повинен виводитися з неї чи з готового знака хімічним або механічним способом без пошкодження світлоповертальної поверхні, яку не можна відновити.
Знаки мають бути тривкі до температурних впливів, ударів, згинання, впливів корозії, води та палива, а також придатні для чищення.
Відповідно до розділу V цих Вимог «Вимоги до пакування, транспортування та зберігання знаків» гарантійний строк експлуатації знаків повинен бути не менше ніж 5 років з дати введення в експлуатацію.
Фотометричні та колориметричні характеристики перевіряються відповідно до рекомендацій Міжнародної комісії з освітленості (далі – МКО). Перевірку проводять на площі не менше ніж 100 см2.
Перевіряючи коефіцієнт світлоповертання (відношення яскравості, вираженої в канделах на квадратний метр, до освітленості, вираженої в люксах), зразок освітлюють стандартним джерелом світла А МКО при куті освітлювання та куті спостерігання, що знаходяться в одній площині.
Перевіряючи колориметричні характеристики, зразок освітлюють стандартним джерелом світла Д65 МКО під кутом 45° до нормалі та проводять вимірювання вздовж нормалі.
Відповідно до положень розділу VIII ВИМОГ «Правила застосування знаків» кількість знаків на транспортних засобах повинна становити :на автомобілях – два знаки;
Знаки на транспортних засобах треба встановлювати тільки в передбачених за конструкцією місцях або додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу.
Знаки не повинні зменшувати кути переднього та заднього звисів транспортного засобу.
Знаки типів 1 – 3, 5, 6, 11 присвоюються транспортному засобу відповідно до місця здійснення реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку такого транспортного засобу в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС та згідно з літеросполуками, які позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, наведеними в додатку 4, та кодами, які позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, наведеними в додатку 6 до цих Вимог.
Відповідно до додатку 1 до Вимог до номерних знаків транспортних засобів (пункт 1 розділу II) Тип ,Підтип ,Призначення «1-1-1» Знаки для всіх типів автомобілів

Статтею 1 ДСТУ 4278:2019 НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ ДОРОЖ НІЙ ТРАНСПОРТ ЗНАКИ НОМЕРНІ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ цей стандарт установлює типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування номерних знаків (далі — знаки) для: зокрема — транспортних засобів усіх типів, які призначено для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та підлягають державній реєстрації та обліку: автомобілів, автобусів, мопедів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, квадроциклів, трицикпів та інших прирівняних до них транспортних засобів.
Відповідно до статті 2 ДСТУ 4278:2019 «ТИПИ ТА ОСНОВНІ РОЗМІРИ» знаки за призначеністю поділено на 15 типів, які зазначено в таблиці 1. Тип- 1-1-1 Знаки для всіх типів автомобілів.
Знаки залежно від типу мають містити інформацію щодо адміністративно-територіальної належності, порядкового номера, серії; символи державної належності, а також серійний номер
На знаках типів 1 — 3,5— 7,11,13— 15 та підтипів 8-2 та 12-2 має бути розміщено символ державної належності транспортного засобу.
Символ державної належності транспортного засобу зображують так:
— зліва у вигляді напису «UА» та зображення Державного прапора України, розміщених на тлі
прямокутника синього кольору для знаків типу 2 та підтипів 1-1-1— 1-2-4,13-1, 14-1, 15-1;
Відповідно до п.4.2,4.3 ВИМОГ кількість знаків на транспортних засобах має бути:
— на автомобілях: два знаки;
Знаки на транспортних засобах треба встановлювати лише в передбачених за конструкцією
місцях, зазначених виробником.
Знаки не повинні зменшувати кутів переднього та заднього звисів транспортного засобу
Умовні познаки:
UA — символ державної належності;
АА — літеросполука, що позначає адміністративнотериторіальну належність;
1234 — порядковий номер;
АВ — літеросполука, що позначає серію.
В свою чергу, згідно статті 34,37 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
На зареєстровані транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та/або електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, таким транспортним засобам присвоюються номерні знаки (їх буквено-цифрова комбінація). Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків на транспортні засоби здійснюється відповідно до вимог законодавства органами, на які покладено обов`язок з їх реєстрації. Номерні знаки повинні відповідати встановленим зразкам та вимогам.
Забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). 
Отже ,номерні знаки мають відповідати стандартам і забезпечувати чітку ідентифікацію транспортного засобу, наявність символу державної належності (прапора України та напису «UA») на стандартному номерному знаку є обов`язковою вимогою. Відповідно до чинних в Україні стандартів (зокрема ДСТУ 4278:2019 та ДСТУ 3650:2019), номерний знак вважається таким, що відповідає вимогам, якщо він має наступну конфігурацію:Символ державної належності — прямокутник зліва, поділений на дві рівні частини: верхня — синього кольору із зображенням малого Державного Герба України, а нижня — жовтого кольору з написом «UA».Серія та номер — літери, що позначають регіон та серію, а також цифровий код.Цей елемент є невіддільною частиною світлоповертальної плівки.
Суд зазначає, що номерний знак вважається таким, що не відповідає вимогам, у наступних випадках:Символ «UA» нанесено у вигляді саморобної наклейки на знак старого зразка. Символ закритий (наприклад, декоративною сіткою, рамкою, шторкою чи іншим предметом), що ускладнює його ідентифікацію. Номерний знак пошкоджений, має нечитабельні символи або змінені кольори. 
В той же час за частиною першою статті 121-3 КУпАП водіїв транспортних засобів притягують до відповідальності за керування або експлуатацію автомобіля:
без номерного знака;
з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам;
з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці;
перевернутим чи неосвітленим номерним знаком;
закритим іншими предметами (в тому числі прозорими);
з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію;
забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані 20 метрів;
умисні дії, спрямовані на приховування номерного знака .
В судовому засіданні встановдено, що відповідно до наданого відповідачем відеозапису вбачається , що на номерному знаку автомобіля позивача , що розташований ззаду автомобіля наявний символ державної належності (прапора України та напису «UA»), а також наявні серія та номер — літери, що позначають регіон та серію, а також цифровий код- НОМЕР_1 , що в повній мірі дає можливості чітко визначити буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані 20 метрів та забезпечує чітку ідентифікацію транспортного засобу.
Крім того, номерний знак на передній частині автомобіля має чітке зображення символу державної належності, серії та номеру — літери, що позначають регіон та серію, а також цифровий код- СА 4503 ІХ, що також забезпечує чітку ідентифікацію транспортного засобу
Суд зазначає, що головною ознакою вигоряння номерного знака є втрата початкового контрасту символів (літер та цифр) та має такі критерії:
-зміна кольору фону: біла світловідбивна плівка тьмяніє, жовтіє або стає сірою.
- знебарвлення символів: чорна фарба на літерах та цифрах блідне, вигорає до сірого або коричневого відтінку, 
-структурні зміни: фарба на символах може потріскатися або облущитися, а сам знак втрачає світловідбивні властивості.
В Україні законодавство зобов`язує, щоб номерний знак був читабельним з відстані 20 метрів у темну пору доби. Якщо символи вигоріли настільки, що їх важко розпізнати, або світловідбивний шар зруйновано, такий знак вважається пошкодженим.
В судовому засіданні встановлено з наданого відповідачем відеозапису, що відсутні всі підстави для того, щоби вважати номерний знак таким , що дає підстави для притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП..
Відповідно до розділу IV цих Вимог до номерних знаків транспортних засобів « Загальні технічні вимоги до знаків» колориметричні характеристики знаків (координати колірності та коефіцієнт яскравості) мають уписуватися в допустиму колірну ділянку згідно з координатами колірності кутових точок допустимої колірної ділянки, зазначених у додатку 9 до цих Вимог.
Ідентифікаційне зображення має бути таким, щоб його можна було розпізнавати на відстані від 0,6 м до 2,0 м від знака за умови переміщування спостерігача ліворуч або праворуч на кут не більше ніж 45° від нормалі. Напрямок погляду спостерігача на номерний знак наведено в додатку 12 до цих Вимог.
З урахуванням того , що на відеозапису вбачається , що ідентифікаційне зображення символу державної належності можливо розпізнати на номерному знаку автомобіля позивача на відстані відеозйомку приблизно до 2 метрів від номеру , то це зображення відповідає загальним технічним вимогам до знаків, зазначеним у  ВИМОГАХ до номерних знаків транспортних засобів , затверджених наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 02.03.2021 № 166 «Про деякі питання номерних знаків транспортних засобів»,зі змінами та доповненнми.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до постанови позивача притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом з вигорівшим державним знаком , що не є тотожним з диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом , номерний знак якого не відповідає встановленим зразкам або вимогам , та вимогам пункту п.2.9.в ПДР України , який передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів 
Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України)
За наведених обставин, за відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1213 КУпАП, суд приходить до висновку що наведені поліцейським в оскаржуваній постанові обставин вчинення правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної адміністративної справи, оскільки у справі відсутні докази, які б мали підтвердити вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Згідно статі 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, суд вважає недоведеним.
Статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.
В даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд першої інстанції повинен був розглядати справу.
З огляду на наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).
Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі ст. 139 КАС України, суд присуджує стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигувань суб`єкта владних повноважень судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 665 грн. 60 коп.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 7, 222, 251, 252, 256, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 2, 4, 5, 6, 7, 211, 217, 241, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити .
Скасувати постанову поліцейського відділення поліції № 1 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровської області старшого сержанта поліції Галея Сергій Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №708537 від 25.04.2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн., 
Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-А, код ЄДРПОУ: 40108866) витрати по сплаті судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять ) грн.60 коп.
Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя      І.В. Корнєєва