ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2026 р. справа № 300/1885/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) №1305 від 28.02.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову та направлення солдата ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 та виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 28.02.2026 працівниками Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області, з метою перевірки документів, у тому числі військово-облікових, було зупинено ОСОБА_1 , після чого, без відповідних на те підстав, доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В той же день позивача направлено для проходження ВЛК, призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 . Такі дії є протиправними, оскільки згідно з вимогами до оповіщення, виклик громадян до ТЦК під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 скористався правом подання відзиву на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав. Вказав, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, зарахованим в запас, не маючи права на відстрочку, підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Військовозобов`язаний направлений для проходження ВЛК та 28.02.2026 рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) № 2026-0228 1558-0067-0 визнаний придатним до військової служби. На момент призову на військову службу під час мобілізації, позивач мав статус військовозобов`язаного та перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зважаючи на наведені обставини справи в їх сукупності, наказ № 1305 від 28.02.2026, яким наказано призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направити до в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , є таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже не підлягає скасуванню. До того ж, наказ про призов на військову службу є актом індивідуальної дії, який вичерпує свою дію фактом його виконання – тобто з моменту зарахування особи до списків особового складу військової частини. З урахуванням викладеного, підстави для задоволення позову відсутні (а.с.40-44).
Відповідач військова частина НОМЕР_1 правом подання відзиву не скористався.
У відповіді на відзив представник позивача вказав, що правова процедура проведення призову на військову службу чітко визначена. Виклик громадян до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, також викликаються повісткою. Чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед походженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров`я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о. Це положення об`єктивно не може бути дотримано особою, оскільки коли медичний огляд слідує одразу після доставлення особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, це свідчить про ненадання йому достатньої кількості часу для збору та підготовки медичної документації, яку неможливо носити з собою на постійній основі, не маючи попередньої інформації щодо необхідності її термінового пред`явлення в межах військово-лікарської комісії. При цьому, позивач не оскаржує довідку про проходження лікарської комісії, а позовні вимоги стосуються виключно процедури направлення позивача для проходження медичного огляду для встановлення придатності до проходження військової служби за призовом (а.с.52-55).
Суд, розглянувши відповідно до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , як зарахований в запас. Вказане підтверджується копією тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 від 26.12.2023 (а.с.24-25).
Як йдеться в позовній заяві, працівниками Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області 28.02.2026 доставлено ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цього ж дня позивача направлено для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 (Рожнятів).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2026-0228-1558-0067-0 від 28.02.2026 проведено медичний огляд солдата запасу ОСОБА_1 та визнано придатним до військової служби (а.с.30).
Наказом "Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період" № 1305 від 28.02.2026, призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено до в/ч НОМЕР_1 категорія солдатський, сержантський склад, зокрема, солдата ОСОБА_1 (а.с.29).
Позивач вважає наказ про його призов на військову службу під час мобілізації протиправним, у зв`язку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду. 
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-ХІІ).
За приписами ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.1 ст.39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.
Надалі воєнний стан неодноразово продовжувався. На час розгляду справи воєнний стан триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Загальна мобілізація, як це передбачено ч.2 ст.4 Закону Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон №3543-XII), проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з ч.7 ст.1 Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з п.5 ст.22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Постановою від 16.05.2024 №560 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).
За змістом п. 38 Порядку № 560 у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.
Згідно з п.3 Порядку №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно до п.81 Порядку №560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють:
резервістів та військовозобов`язаних - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки;
резервістів та військовозобов`язаних СБУ - Центральне управління або регіональні органи СБУ;
резервістів та військовозобов`язаних розвідувальних органів - керівники розвідувальних органів або визначені їхніми наказами керівники відповідних підрозділів;
резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві, - командири військових частин, з якими резервісти уклали такі контракти.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, керівника Центрального управління або регіонального органу СБУ.
У разі призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Наказ про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в день відправки військової команди до військових частин (установ) у разі призову резервістів командиром військової частини, резервістів та військовозобов`язаних керівником розвідувального органу або визначеного ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, керівником Центрального управління або регіонального органу СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу) (п.82 Порядку №560).
Як уже встановлено судом, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2206 №1305 солдата ОСОБА_1 призвано для проходження військової служби під час мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 .
За позицією позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 не мав права призивати його на військову службу. Вказує на порушення порядку оповіщення про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період та перебування на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.39 Закону №2232-ХІІ, п.9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 №154 та п.3 Порядку №560 передбачають, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Наведені вище судом норми прямо передбачають, що на військову службу під час мобілізації призиваються військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не мають відстрочки або не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. 
Відповідно до ст.1 Закону № №2232-XII військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Станом на 28.02.2026 позивач правом на відстрочку, відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не користувався, та не перебував на спеціальному обліку, як заброньований, відповідно до цього підлягав призову на військову службу під час мобілізації. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 під час призову та направлення солдата ОСОБА_1 , обґрунтовано врахував перебування позивача в запасі та правомірно здійснив заходи щодо мобілізації. 
Суд зазначає, що твердження позивача та його представника щодо порушення порядку вручення направлення на ВЛК, що, на думку позивача, є порушенням порядку проходження ВЛК та підставою для скасування оскаржуваного наказу судом оцінюються критично, з наступних підстав.
Згідно пункту 69 Порядку №560 резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 74 Порядку №560 проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Таким чином, у даному випадку, не має правового значення порядок та обставини, за яких військовозобов`язаного направлено на медичний огляд ВЛК.
Крім того суд зазначає, що згідно з чинним законодавством України (КУпАП), відмова від проходження ВЛК розглядається як порушення законодавства про оборону та мобілізацію.
Жодних законних підстав для відмови від проходження ВЛК чинне законодавство не передбачає.
Таким чином, враховуючи сукупний аналіз наведених норм права, суд доходить висновку, що лише належним чином оформлена на законних підставах відстрочка чи бронювання відстрочує мобілізацію військовозобов`язаного та позбавляє права РТЦ та СП на документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації.
Допущені порушення відповідачем не доводять протиправність дій відповідача щодо призову позивача у період загальної мобілізації з урахуванням того, що позивач є військовозобов`язаний запасу, придатним до військової служби та не мав законних підстав для відстрочення від загальної мобілізації.
При цьому, для перебування на військовому обліку, надання облікових даних, проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби та призову громадян на військову службу під час мобілізації, згода військовозобов`язаних не передбачена, оскільки це є їх обов`язком, що визначено законодавством України.
Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним наказу від 28.02.2026 №1305 про призов на військову службу позивача є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.
Щодо вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, то суд зазначає, що згідно з п.23 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Оскільки позовна вимога про звільнення від проходження військової служби є похідною, то така позовна вимога також не підлягає задоволенню.
До того ж позивач у своєму позові просить про реалізацію права (звільнення з військової служби), яке законом йому не надано.
Частинами першою, другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому не вбачає правових підстав для задоволення позову. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.