Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року Справа№200/3308/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Крилової М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
27 квітня 2026 року до Донецького окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний Суд», надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:
- визнання протиправним та скасування Рішення від 24.04.2026 року № 046350012715, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за заявою ОСОБА_1 від 17.04.2026 року про перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 17.04.2026 року відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати період з 01.04.2013 по 17.04.2026 до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, Постановою КМУ №202 від 31.03.1994 року та статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 17.04.2026 року звернувся до органів ПФУ із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності, а саме про перерахунок пенсії згідно ст.8 ЗУ “Про підвищення престижності шахтарської праці” у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.04.2026 року № 046350012715 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку відсутністю необхідного пільгового підземного стажу. Крім того вказує, що відповідачем протиправно не було враховано пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою КМУ №202, ст.8 Закону 345 період з 01.04.2013 по 17.04.2013 року та період перебування на інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом з 18.04.2013 по 17.04.2026 (
Вважає протиправним рішення відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням положень ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
06 травня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, зі змісту якого Головне управління ПФУ в Одеській області просило відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції відповідач вказує, що ОСОБА_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою № 4793 щодо зміни виду розрахунку тобто перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності з 18.04.2013 року. Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд заяви від 17.04.2026 пенсії провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області області. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, розглянувши заяву та додані до неї документи, 24.04.2026 прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії №046350012715 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно електронної пенсійної справи ОСОБА_1 : страховий стаж без урахування додаткового стажу складає 19 років 9 місяців 19 днів; стаж за Списком 1 складає 4 роки 0 місяців 0 днів; загальний стаж складає 23 роки 9 місяців 19 днів зміни виду розрахунку.
Також вказує, що ОСОБА_1 не звертався до органу Пенсійного фонду із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та зарахування спірних періодів до пільгового стажу, відповідач був позбавлений можливості розглянути зазначені питання по суті та прийняти відповідне рішення.
06 травня 2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення у яких вказує, що доводи відповідача щодо звернення із з заявою № 4793 щодо зміни виду розрахунку тобто перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком не відповідають дійсності, оскільки відсутній жодний документ, який підтверджує, що позивач звертався про перехід з пенсії на інвалідності та пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Також вказує, що разом із заявою про перерахунок було подано клопотання про перерахування пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (стаття 8) у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадження).
Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 77083 від 20.06.2024 (трудове каліцтво, безстроково).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності з 18.04.2013 року.
17.04.2026 року позивач, через веб портал ПФУ, звернувся до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії у якій просив перерахувати пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (стаття 8) у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області для розгляду заяви позивача від 17.04.2026 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.04.2026 № 046350012715 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії через відсутність необхідного стажу. Страховий стаж заявника без урахування додаткового стажу складає 19 років 9 місяців і 19 днів, стаж за Списком 1- 4 роки 0 місяців 0 днів. Загальний стаж складає 23 роки 9 місяців 19 днів, що недостатньо для зміни виду розрахунку.
Вважаючи протиправним рішення відповідача, щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового (підземного) стажу та із застосування норм ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 26 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Щодо застосування ст. 8 Закону України № 345-VІ від 02.09.2008 Про підвищення престижності шахтарської праці (також далі по тексту - Закон № 345-VІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 345-VІ, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
За положенням частини 1 та 2 статті 10 зазначеного Закону, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. Дія частини першої статті 7 і статті 8 цього Закону поширюється також на пенсіонерів, пенсія яким була призначена до набрання чинності цим Законом.
Статтею 8 цього Закону визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7, 5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Законом № 345-VІ визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах за Списком № 1, чоловіки - не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок встановлюється у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Так, стаття 1 Закону № 345-VІ для застосування положень цього закону вимагає дотримання чітких умов, а саме:
- робота за професією, яка пов`язана з видобутком вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, робота на шахтобудівних підприємствах та в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах (формуваннях) у вугільній промисловості;
- віднесення професії до Списку № 1;
- робота на підземних роботах повний робочий день.
Отже, виходячи з положень наведених норм, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VІ та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2014 року у справі № 21-455а13, від 24 червня 2014 року у справі № 21-236а14, від 20 січня 2016 року у справі № 459/6146/13-а та Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 392/17/17.
Верховний Суд у постановах у справі № 345/4616/16 від 20.11.2018, у справі № 345/4570/16-а від 06.02.2019, у справі № 345/4462/16-а від 05.12.2019, у справі № 345/3954/16-а від 11.07.2019 та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону № 345-VІ слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.
Поряд з цим, у постанові від 29.12.2021 у справі № 345/2562/17 Верховний Суд дійшов висновку, що саме по собі віднесення посади позивача за тим чи іншим кодом професій не є показником тривалості його робочого часу.
Також, суд вважає застосовними висновки, викладені у постанові від 06 липня 2023 року у справі № 200/5813/20-а Верховного Суду, в якій колегія суддів зазначила, що віднесення посади, на якій працював позивач, до пункту «г» підрозділу 1 розділу 1 Списку № 1, що передбачає зайнятість на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді), не свідчить проте, що позивач не має права на отримання пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону № 345-VІ.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.12.004 ОСОБА_1 у спірні періоди працював:
03.01.2012 – 29.11.2012 – гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем у шахті в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»;
30.11.2012-14.06.2013 – учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті на час практики;
з 15.06.2013 – переведений брошюровщиком на 0,5 ставки.
Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків
Пунктом 3 Порядку № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Так, згідно зі ст.62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Згідно п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 в справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 в справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 в справі № 446/656/17, від 21.05.2020 в справі № 550/927/17, від 10.12.2020 в справі № 195/840/17.
Як вже було зазначено судом, позивач у період з 30.11.2012 по 14.06.2013 працював учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті.
Суд зазначає, що професію «учень гірника очисного забою» відноситься до провідної професії згідно з ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з цим, судом встановлено, що позивач з 18.04.2013 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок професійного захворювання.
Частиною 5 статті 56 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).
Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відповідна гарантія встановлена і положеннями частини 4 статті 9 Закону України «Про охорону праці», якою передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Отже, законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи зі шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Матеріалами справи підтверджено, що інвалідність позивача є наслідком трудового каліцтва, отриманого під час роботи учнем гірника очисного забою з повним робочим днем в шахті, тобто за професією, що передбачена Списком № 1 і дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, за провідною професією, що підтверджено записами в трудовій книжці.
Факт роботи позивача, під час отримання трудового каліцтва, за провідною професією передбаченою Списком № 1 підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 .
Отже період перебування позивача на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням та внаслідок нещасного випадку на виробництві з 18.04.2013 по 16.04.2026 (по день подання заяви про перерахунок пенсії) підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
Стосовно позовних вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.
Як вже було зазначено, згідно зі ст. 8 Закон № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням положень ст. 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» та ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стаж роботи позивача на підземних роботах за списком № 1 становить 18 років 3 місяці 11 днів, а саме: період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2004, з 09.03.2005 по 01.04.2005, з 05.04.2005 по 28.04.2005, з 23.06.2005 по 01.07.2005, з 07.07.2005 по 04.11.2008, з 03.01.2012 по 17.04,2013; перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 18.04.2013 по 16.04.2026 (день подачі заяви про перерахунок пенсії).
З огляду на викладене вище, суд приходить висновку, що відсутні правові підстави для незастосування гарантій пенсійного забезпечення, встановлених нормами статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
Щодо дискреційних повноважень відповідача.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право глави держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуду рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу протиправно не зараховані періоди роботи з 01.04.2013 по 17.04.2013 та перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 18.04.2013 по 16.04.2026 до стажу на підземних (провідних) роботах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`зкове державне пенсійне страхування»; 2) не проведено розрахунок пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на підставі заяви позивача від 17.04.2026.
Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.04.2026 року № 046350012715 про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.2013 по 17.04.2013 та перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 18.04.2013 по 16.04.2026 до стажу на підземних (провідних) роботах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`зкове державне пенсійне страхування» та провести перерахунок пенсії з урахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 17.04.2026.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Нормами частини 1,3,8 статті 139 КАС встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1064,96 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.04.2026 року № 046350012715 про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: Одеська обл., місто Одеса, вул. Канатна, будинок 83; код ЄДРПОУ 20987385) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 01.04.2013 по 17.04.2013 та період перебування на інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з 18.04.2013 по 16.04.2026 до стажу на підземних (провідних) роботах відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести перерахунок пенсії з урахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 17.04.2026.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: Одеська обл., місто Одеса, вул. Канатна, будинок 83; код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя М.М. Крилова