СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/3204/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,
представники учасників справи не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№859Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 (суддя Новікова Н.А., повний текст складено 24.03.2026) у справі №922/3204/25
за позовом Харківської міської ради, м. Харків,
до Фізичної особи-підприємця Джафарова Мехді Мірджафар-огли, м. Харків,
про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3532186,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3 532 186,39 грн. за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023 за період з 15.06.2020 по 31.12.2021. 
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що: відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.08.2025 № 441544029 за адресою: АДРЕСА_1 о право власності на незавершені будівництвом нежитлові будівлі: кафе літ. «»А-2» - 45%, кафе літ.»Б-1» - 30%, кафе літ. «В-1» - 26%, котельня літ. «Г-1» - 26% зареєстровано - з 02.07.2018 по 10.07.2018 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі реєстрації права власності на нерухоме майно від 24.04.2007 № 14355623; з 11.07.2018 по 14.06.2020 за ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» (код ЄДРПОУ: 37188412) на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2018 № 129439506; з 15.06.2020 по теперішній час за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2020 №2177; право користування земельною ділянкою загальною площею 0,4225 га (кадастровий номер 6310137500:05:031:0023) по АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного договору оренди землі від 25.01.2005, зареєстрованого 04.03.2005 за № 7556/05 до ОСОБА_1 не перейшло, оскільки документальна заміна сторони по договору оренди землі від 25.01.2005, зареєстрованим 04.03.2005 за № 7556/05., та реєстрація права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023 за ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» не відбулась; ОСОБА_1 , з дати набуття права власності на нерухоме майно по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023, площею 0,4225 га по АДРЕСА_1 , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України; ОСОБА_1 у період з 15.06.2020 по 31.12.2021 не сплачував у встановленому законодавчими актами розмірі плату за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 3 532 186,39 грн.; розрахунок розміру безпідставно збережених Джафаровим Мехді Мірджафар-огли коштів у розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу від 06.07.2020 3587/176-20 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023, площею 0,4225 га по вул. Гвардійців-Широнінців (територія парку Перемоги) у м. Харкові; оскільки відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 27.08.2025 № 18395/5/20-40-24-05-06 Джафаров Мехді Мірджафар-огли не сплачує земельний податок або орендну плату за користування земельною ділянкою, сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки у період з 15.06.2020 по 31.12.2021 становить 3 532 186,39 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі №922/3204/25 в задоволені позову відмовлено повністю.
До Східного апеляційного господарського суду 14.04.2026 в системі "Електронний суд від Харківської міської ради надійшла апеляційна скарга, в якій просить суд:
1. Поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі № 922/3204/25. 
2. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі №922/3204/25. 
3. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі № 922/3204/25 за позовом Харківської міської ради до ФО-П Джафарова Мехді Мірджафар-огли про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3 532 186,39 грн. 
4. Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Харківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Джафарова Мехді Мірджафар-огли про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 3 532 186,39грн за використання земельної ділянки по 6310137500:05:031:0023 по вул. Гвардійців-Широнінців (територія парку Перемоги) у м. Харкові у період з 15.06.2020 по 31.12.2021 – задовольнити повністю. 
5. Судові витрати покласти на відповідача. 
6. Справу розглядати за участю представника Харківської міської ради. Про час, дату та місце розгляду справи повідомити у встановленому законом порядку.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що за попереднім власником нерухомого майна - ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» право користування за договором оренди землі від 25.01.2005 у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було належним чином зареєстровано. У зв`язку з цим, Харківська міська рада вважає, що до ФОП Джафарова Мехді Мірджафар-огли як до нового власника вказаних об`єктів нерухомості не перейшло відповідне право з урахуванням вимог ст. 120 ЗК України.
Апелянт зазначає. що в силу імперативних вимог статті 125 ЗК України від однієї особи до іншої особи за правилами статті 120 цього Кодексу та частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" не може перейти право оренди земельної ділянки, яке у попереднього землекористувача ще не виникло станом на час відчуження ним будівель, розташованих на цій земельній ділянці, незалежно від дати укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки виникненням права оренди є момент державної реєстрації цього речового права, а не дата укладення договору оренди».
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 справу №922/3204/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі №922/3204/25 апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі №922/3204/25 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі. Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від Харківської міської ради надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2026 (вх.№4780 від 28.04.2026). До вказаного клопотання апелянт додав платіжну інструкцію №407 від 23.04.2026 на суму 63 579,35грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі №922/3204/25. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3204/25. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення цієї ухвали. Призначено справу до розгляду на "10" червня 2026 р. о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.
06.05.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3204/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 виправлено описку, допущену в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 у справі №922/3204/25, зазначивши в пункті 5 резолютивної частини ухвали: призначити справу до розгляду на "03" червня 2026 р. о 10:00 годині.
Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з`явилися 03.06.2026, своїх повноважних представників не направили.
Від Харківської міської ради в день судового засідання 03.06.2026 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№6139), в кому він просить відкласти розгляд справи що представники Харківської міської ради у даній справі Жилко С.Е. та Бенденжук Л.О. 03.06.2026 прийматимуть участь в режимі відеоконференції в приміщенні міської ради в судових засіданнях в Касаційному господарському суді у складі Верховного суду по справах № 922/3373/24 та 922/3104/25, призначених о 11:30 та 11:45 відповідно.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке. 
В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні; 
Згідно ухвали суду від 04.05.2026 явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а представником позивача у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких його участь слід вважати обов`язковою.
Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема позивач є апелянтом по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, з яких він не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України. 
Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому апелянт, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, повинен був вирішити питання про направлення у судове засідання представника, який не зайнятий в іншому судовому засіданні. 
Матеріали справи свідчать, що скаржник обізнаний про апеляційне провадження та призначену дату судового засідання завчасно і він не був позбавлений можливості вчинити дії направлені на організацію представництва інтересів у суді, натомість відповідне клопотання надійшло в день судового засідання. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зазначені у клопотанні представники не позбавлені права взяти участь у судовому засіданні у цій справі в режимі відеоконференції, оскільки засідання у цій справі призначене на 10:00 год, а судові засідання КГС ВС по справах №922/3373/24 та №922/3104/25, призначені на 11:30 та 11:45 год. відповідно.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи необґрунтованим, що виключає можливість його задоволення.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю сторін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Харківською міською радою на підставі ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України проведено комплекс перевірочних заходів з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки по вул. Гвардійців-Широнінців (територія парку Перемоги) у м. Харкові.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.08.2025 № 441544029 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців б/н о право власності на незавершені будівництвом нежитлові будівлі: кафе літ. «»А-2» - 45%, кафе літ.»Б-1» - 30%, кафе літ. «В-1» - 26%, котельня літ. «Г-1» - 26% зареєстровано - з 02.07.2018 по 10.07.2018 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі реєстрації права власності на нерухоме майно від 24.04.2007 № 14355623; з 11.07.2018 по 14.06.2020 за ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» (код ЄДРПОУ: 37188412) на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2018 № 129439506; з 15.06.2020 по теперішній час за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2020 №2177.
Так, на підставі рішення Харківської міської ради від 24.12.2003 №269/03 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів», рішення Харківської міської ради від 28.04.2004 №47/04 «Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради» та рішення Харківської міської ради від 04.11.2004 № 187/04 «Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради» між Харківською міською радою та ОСОБА_2 25.01.2005 укладено договір оренди землі, зареєстрований 04.03.2005 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга № 4) за № 7556/05.
Відповідно до умов вказаного Договору, ОСОБА_2 передано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,4225 га (кадастровий номер 6310137500:05:031:0023), несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови для будівництва кафе з літнім майданчиком та для експлуатації об`єкту строком на період будівництва до 31.12.2006, на період експлуатації до 31.12.2053.
11.07.2018 право власності на незавершені будівництвом нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серія та номер: 129439506, виданий 02.07.2018; іпотечного договору, серія та номер: 3-32/07-ФО, виданого 26.04.2007; договору про внесення змін, серія та номер: 4, виданий 21.04.2011; договору про зміни, серія та номер: 2, виданий 12.02.2018; свідоцтва, серія та номер: 471, виданого 10.05.2018; договору відступлення права за договором іпотеки, серія та номер: 1499, виданого 15.12.2016; договору про внесення змін, серія та номер: 3, виданого 08.02.2010; договору про зміни, серія та номер: 1, виданого 08.06.2007.
15.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» (продавець) та ОСОБА_1 укладено договорів купівлі-продажу №2177, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв у власність від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» незавершені будівництвом нежитлові будівлі: кафе літ. «»А-2» - 45%, кафе літ.»Б-1» - 30%, кафе літ. «В-1» - 26%, котельня літ. «Г-1» - 26%, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
Право власності на вказані нежитлові приміщення з 15.06.2020 по теперішній час зареєстровані за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2020 № 2177.
Позивач стверджує, що право користування земельною ділянкою загальною площею 0,4225 га (кадастровий номер 6310137500:05:031:0023) по АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного договору оренди землі від 25.01.2005, зареєстрованого 04.03.2005 за № 7556/05 до ОСОБА_1 не перейшло, отже ОСОБА_1 з дати набуття права власності на нерухоме майно по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023, площею 0,4225 га по АДРЕСА_1 , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, внаслідок чого відповідач зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 3 532 186,39 грн., які на підставі ст. 1212 ЦК України просить стягнути на користь позивача як безпідставно збережені. Заперечуючи проти позову відповідач наполягає на тому, що укладений договір оренди землі, укладений між Харківською міською радою та ОСОБА_2 25.01.2005, є чинним, право оренди до ОСОБА_1 не перейшло, оскільки попередній власник Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» не зареєстрував за собою право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023, площею 0,4225 га по АДРЕСА_1 .
Зазначене стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подав відзив, в якому зазначає, що на підставі рішення Харківської міської ради від 24.12.2003 № 269/03 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів», рішення Харківської міської ради від 28.04.2004 № 47/04 «Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради» та рішення Харківської міської ради від 04.11.2004 № 187/04 «Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради» між Харківською міською радою та ОСОБА_2 25.01.2005 укладено договір оренди землі, зареєстрований 04.03.2005 у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) за № 7556/05 Договір; відповідно до умов вищезазначеного Договору, Ярковій Наталі Петрівні передано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,4225 га (кадастровий номер 6310137500:05:031:0023), несільськогосподарського призначення – землі житлової та громадської забудови для будівництва кафе з літнім майданчиком та для експлуатації об`єкту строком на період будівництва до 31.12.2006, на період експлуатації до 31.12.2053; станом на 15 листопада 2025 р. Договір є чинним, орендар ОСОБА_2 за вказаний у позовної заяві період з 15.06.2020 по 31.12.2021 р. сплатила орендну плату; дійсно, за фізичною особою ОСОБА_1 о. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 о право власності на незавершені будівництвом нежитлові будівлі: кафе літ. «»А-2» - 45%, кафе літ.»Б-1» - 30%, кафе літ. «В-1» - 26%, котельня літ. «Г-1» - 26%, але в наявності вищевказані незавершені будівництвом нежитлові будівлі відсутні, будівництво не було завершено, та не використовувались для комерційної діяльності; доказів використання земельної ділянки Джафаровим М.М.о. не надано, в позовної заяві не вказано, яке відношення має ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_1 », право власності на котрий зареєстроване у 2014 р. до право власності на незавершені будівництвом нежитлові будівлі: кафе літ. «»А-2» - 45%, кафе літ.»Б-1» - 30%, кафе літ. «В-1» - 26%, котельня літ. «Г-1» - 26% зареєстровані у 2020 р., оскільки ОСОБА_1 о. не використовував незавершені будівництвом нежитлові будівлі у комерційної діяльності; наполягає, що орендатор ОСОБА_2 за вказаний у позові період сплатила орендну плату, яка вказана у договорі, зміни до якого повинні бути укладені у додатковій угоді, доказів укладання додаткових угод щодо змін розрахунку орендної плати до договору оренди землі до позовної заяви не надавалось, ОСОБА_2 сплачувала саме ту суму, що вказана у договорі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в силу положень частини 1 статті 377 ЦК України, частин 1, 2 статті 120 ЗК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», має місце автоматичне набуття права оренди земельної ділянки ОСОБА_1 , а договір оренди землі від 25.01.2005 не припинився, а має місце заміна сторони (орендаря) у зобов`язанні, оскільки з моменту укладення 15.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу № 2177 нерухомого майна на земельній ділянці з кадастровими номером 6310137500:05:031:0023 ОСОБА_1 став учасником орендних правовідносин автоматично, тобто відповідач із достатньою правовою підставою користується земельною ділянкою.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Такі висновки щодо застосування положень глави 83 ЦК України та, зокрема статті 1212 ЦК України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2021 у справі №911/1101/21, від 06.06.2022 у справі №903/142/21 та в інших.
Отже, основна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 16.09.2022 у справі № 913/703/20).
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною 1 статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпункт 14.1.147 пункту 14.1. статті 14 ПК України передбачає, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно зі статтями 122-124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Згідно з частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.
Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.08.2025 № 441544029 за адресою: АДРЕСА_1 о право власності на незавершені будівництвом нежитлові будівлі: кафе літ. «»А-2» - 45%, кафе літ.»Б-1» - 30%, кафе літ. «В-1» - 26%, котельня літ. «Г-1» - 26% зареєстровано - з 02.07.2018 по 10.07.2018 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі реєстрації права власності на нерухоме майно від 24.04.2007 № 14355623; з 11.07.2018 по 14.06.2020 за ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» (код ЄДРПОУ: 37188412) на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2018 № 129439506; з 15.06.2020 по теперішній час за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2020 № 2177.
Відповідно до частин 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Частиною 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. 
З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки.
Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. 
Після відчуження об`єкту нерухомості попередній власник не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої він вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.
При цьому, у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. 
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.07.2019 у справі №911/2244/18, від 04.06.2019 у справі №914/1925/18, від 23.05.2019 у справі №922/109/18, від 18.04.2019 у справі №913/210/18, від 27.02.2019 у справі №913/661/17, від 06.03.2019 у справі №914/2687/17, від 04.04.2019 у справі №910/7197/18, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17.
Відтак за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України і частині 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі", особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, набуває такі ж самі права на земельну ділянку, на яких вона належала попередньому власнику (землекористувачу) на час відчуження будівлі або споруди.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що право оренди ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЮР-АЛКОМ» не було зареєстровано, у зв`язку з чим до ОСОБА_1 не могло перейти відповідне право з урахуванням вимог ст. 120 ЗК України.
Проте колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. 
У правовідносинах, з яких виник спір у цій справі, наявні були обидві вищенаведені умови. 
Крім того, відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року. 
Цією нормою законодавець прирівняв реєстрацію, здійснену до 1 січня 2013 року, до реєстрації речового права на земельну ділянку, визнавши її законність.
Отже, оскільки у даному ж спорі договір оренди землі був укладений 25.01.2005 і своєчасно зареєстрований у повній відповідності до закону, який діяв на час укладання правочину (на той час реєстрації підлягав сам договір, а не право оренди), тому цей договір створив правові наслідки у вигляді виникнення легітимного права оренди строком дії до 31.12.2053. 
Таким чином, правовідносини у даному спорі не мають особливостей, перешкоджаючих застосуванню ст. 7 Закону України "Про оренду землі", ст. 120 ЗК України та одноманітної практики ВС, в силу чого суд першої інстанції мав прийти до висновку про набуття прав і обов`язків орендаря землі кожним з набувачів об`єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023.
При цьому, оцінюючи встановлену у даному спорі обставину відсутності реєстрації права оренди у державному реєстрі прав на нерухоме майно як у попереднього власника нерухомості, розташованої на спірній земельній ділянці, так і у останнього власника ОСОБА_1 , колегія суддів додатково зазначає, що ця обставина не може припинити договору оренди від 25.01.2005 і не свідчить про відсутність у відповідача прав і обов`язків орендаря. 
Так, загальні положення про підстави припинення зобов`язання закріплені у ст. ст. 599-609 ЦК України, крім того, спеціальною нормою закону – ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», встановлені підстави припинення договору оренди землі: «Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства)».
Обставини даного спору свідчать про відсутність жодних підстав (хоч загальних, хоч спеціальних), з якими закон пов`язує припинення договору оренди землі чи припинення права оренди. 
В аспекті викладеного колегія суддів підкреслює, що відсутність реєстрації права оренди за порядком, встановленим Законом України № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, що набула чинності 01.01.2013), унеможливлює виникнення права оренди по договорах, укладених в період чинності цього закону, але жодним чином не може припинити правовідносини оренди, які виникли до набуття чинності цим законом і були зареєстровані державою відповідно до актуального на час вчинення правочину порядку реєстрації договорів оренди.
Встановивши чинність орендних правовідносин і набуття відповідачем прав і обов`язків за договором оренди 25.01.2005, колегія суддів зазначає про неможливість задоволення позову, який ґрунтується на кондиційній вимозі. 
Як відомо, кондиційна вимога є субсидіарним способом захисту і не застосовується у тих випадках, коли спір підлягає вирішенню у межах зобов`язальних відносин, які склалися між сторонами. 
Зокрема, передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Предметом регулювання 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Такі висновки щодо застосування положень глави 83 ЦК України та, зокрема статті 1212 ЦК України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2021 у справі № 911/1101/21, від 06.06.2022 у справі №903/142/21 та в інших.
Отже, основна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Оскільки у цьому спорі відповідач набув прав і обов`язків орендаря земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:05:031:0023 за договором оренди землі від 25.01.2005, то позов, який ґрунтується на кондиційній вимозі, є безпідставним і не підлягає задоволенню судом. 
Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Твердження і доводи апеляційної скарги позивача не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду та стосуються виключно переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі №922/3204/25 та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін. 
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 18.03.2026 у справі №922/3204/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 05.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов