Дата документу 17.06.2026 Справа № 333/2764/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/1851/25      Пр. № 22-ц/807/197/26 Пр. № 22-ц/807/197/26-2	Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
за участі секретаря Книш С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  та АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2025 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі – Банк) про визнання дій протиправними, повернення коштів та відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2025 року позивач  ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. звернувся до суду із позовом (а.с.1-13) у якому просив: - визнати транзакцію щодо переказу 10.01.2025 року грошових коштів в сумі 11990,00 грн. з банківського рахунку позивача нечинною; - визнати транзакцію щодо переказу 21.01.2025 року грошових коштів в сумі 4935,48 грн. з банківського рахунку позивача нечинною; - витребувати з відповідача копію договору № 85029664005 від 31.10.2014; - зобов`язати Банк повернути позивачу кошти в сумі 11990,00 грн. шляхом відновлення їх на банківському рахунку позивача, з якого їх було списано; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 30 жовтня 2014 року між позивачем та АТ «Банк РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» укладено договір за номером 85029664005 про надання споживчого кредиту у розмірі 16260,61 грн. Відповідно до повідомлення АТ «ПУМБ»№ 99038 від 28.01.2025 позивачу за вищевказаним кредитним договором прощено борг у розмірі 14363,67 грн., з якого по тілу кредиту прощено 4270,61 грн. Однак, за випискою по рахунку позивача, відкритому у АТ «ПУМБ» за період з 27.11.2024 по 12.02.2025 вбачається проведення відповідачем транзакції 10.01.2025 по списанню банком коштів позивача у розмірі 11990,00 грн. за погашення заборгованості по кредитному договору № 85029664005 від 31.10.2014. Крім того, позивач вказує на те що Відповідач стягнув з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 4935,48 грн. за оплату послуг, пов`язаних із списанням коштів за погашення заборгованості по кредитному договору № 85029664005 від 31.10.2014, що підтверджується випискою по банківському рахунку. На заяву позивача від 21.02.2025 з проханням надати копію договору №85029664005 від 31.10.2014 відповідачем було надано лише пропозицію укласти договір, проте сам договір позивач не отримав, про причини ненадання копії договору позивачу не повідомлено. Позивач вважає здійснення вказаних вище транзакцій відповідачем щодо списання коштів з рахунку Позивача протиправними, з огляду на те, що банк не має права на вчинення дій відносно правочину, в якому відповідач не є стороною правовідносин. Крім того, слід звернути увагу на те, що притягнення Позивача до відповідальності за невиконання умов договору № 85029664005 від 31.10.2014 обумовлено трирічним строком, який на час списання коштів з рахунку позивача 10.01.2025 сплинув. Виходячи з викладеного, вбачається, що відповідач також не мав правових підстав для списання коштів за оплату послуг по погашенню заборгованості по кредитному договору № 85029664005 від 31.10.2014 у розмірі 4935,48 грн., тому позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та такими що порушують його права.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Ковальову Ю.В. (а.с.14). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.45) провадження у цій справі відкрито, витребувано у Банку копію договору № 85029664005 від 31.10.2014. На виконання вищезазначеної ухвали суду, 18.08.2025 від АТ «ПУМБ» надійшла відповідь щодо витребування вказаного договору та надано копію договору № 85029664005 від 30.10.2014.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2025 року (а.с.70-72) позовні вимоги позивача у цій справі задоволено частково.
Зобов`язано Банк (ЄДРПОУ 14282829) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти в сумі 11990,00 грн. шляхом відновлення їх на банківському рахунку ОСОБА_1 , з якого їх було списано 10.01.2025.
Стягнуто з Банку (ЄДРПОУ 14282829) судовий збір на користь держави у сумі 119,90 грн.
У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року (а.с.81-83) заяву представника позивача у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з Банку (ЄДРПОУ 14282829) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 1333,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при їх ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги:

- позивач  ОСОБА_1 в особі представника Заруднього І.В. у своїй апеляційній скарзі (а.с.89-98) просив:
= рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. і ухвалити нове рішення, яким задовольнити стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.;
= рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у поверненні коштів у розмірі 4935,48 грн. на банківський рахунок позивача і ухвалити нове рішення, яким відновити кошти у розмірі 4935,48 грн. на банківському рахунку позивач;
= додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн.

-Банк, як відповідач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.105-126) просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вирішити питання судових витрат.
В автоматизованому порядку 21.10.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенко Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.99 - 99а). Ухвалами апеляційного суду від 21.10.2025 року (а.с.100,101) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 27.10.2025 року (а.с.127). Ухвалою апеляційного суду скаргу АТ «ПУМБ» залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.129), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 10.11.2025 року (а.с.152-161, а.с.163-169). Ухвалами апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеними апеляційними скаргами відкрито 28.10.2025 року (а.с.128) та 17.11.2025 року (а.с.170), дану справу за апеляційними скаргами призначено до апеляційного розгляду (а.с.130, а.с.171), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Сторони у цій справі не скористались своїм правом на подачу відзиву на апеляційні скарги одна одної. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судовому засіданні, призначеному на 11.02.2026 року (а.с. 185-187), апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутності належним чином повідомленого про дане судове засідання представника Банку (а.с. 182-183): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, у розгляді справи оголошено перерву з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року (довідка - а.с. 202). 
У судовому засіданні 22.04.2026 року (а.с. 210-а-210-в) апеляційним судом продовжено розгляд цієї справи за відсутності належним чином повідомленого про дане судове засідання представника Банку (а.с. 203-210 - заява представника банку – Анохіної О.О. про розгляд справи судом за відсутності представника Банку):, заслухано додаткові пояснення позивача та представника останнього – адвоката Зарудній І.В. (а.с. 96-97), у розгляді справи оголошено перерву, з урахування участі судді-доповідача у курсах підвищення кваліфікації у період з 18.05.2026 року по 22.06.2026 року (довідка - а.с. 243). 
Листом апеляційного суду від 23.04.2026 року роз`яснено Банку (а.с. 215) «… його право надати (не надати) апеляційному суду у строк до 14.05.2026 року, належним чином завірену копію договору №9077 від 08.01.2025 року, на підставі якого АТ «ПУМБ» списав, починаючи з 21.01.2025 року згідно із випискою Банку з рахунку (картки) ОСОБА_1 коштів на загальну суму 4935,48 грн. за надання електронних комунікаційних послуг за січень 2025 року тощо, а також наслідки ненадання останнього, а саме: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, оскільки позивач ОСОБА_1 факт наявності цього договору заперечує…».
Банк надав апеляційному суду інформацію (а.с. 222-231), за змістом якої: 
«…Переказ в сумі 4935,48 грн. був ініційований особисто клієнтом банка позивачем по справі ОСОБА_1 , як оплата комунікаційних послуг з власної дебетової карти (дебетний рахунок) відкритої в АТ «ПУМБ» за особовим рахунком № НОМЕР_2 . Особистий банківський рахунок – це звичайний банківський рахунок, який відкривається фізичною особою для своїх особистих потреб, а саме: оплата комунальних послуг, зарплата, оплата інтернет, будь-які перекази. Особовий картковий рахунок НОМЕР_2 , з якого ОСОБА_1 особисто здійснював оплати послуг інтернету в сумі 4 935,48 грн., в т.ч. в сумі 2 000,00 грн. та в сумі 9 000,00 грн., не зв`язаний з кредитним договором №85029664005 між позивачем та АТ «ПУМБ». Зазначаємо, що переказ вищезазначених коштів проведено особисто позивачем за призначенням інфо переказів: організація послуг до мережі інтернет, надання електронних послуг, інтернет на рахунок послуг постачальника № НОМЕР_3 , що підтверджує жодного відношення до кредитного договора № 85029664005 від 31.10.2014р. та АТ «ПУМБ» – не має. Тому, надання договору №9077 неможливо, оскільки в АТ «ПУМБ» його не існує взагалі та з позивачем укладено не було. АТ «ПУМБ» також хоче зазначити, що у зв`язку з технічною перевіркою банківської інформації по виписці позивача, що потребує деякого часу, згідно із випискою Банку з рахунку (картки) ОСОБА_1 коштів з січня 2025р. По теперішній час, Банк не мав можливість надати своєчасно інформацію, тому прошу причину пропуску надання вищевказаної інформації вважати поважною...».
Ухвалою апеляційного суду (а.с.242) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача (Банку) – адвоката Анохіної О.О. (а.с.232-241).
У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи (а.с. 213, 214, 216-218) представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Зарудній І.В. не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України, враховуючи думку позивача ОСОБА_1 , який вважав можливим розгляд цієї справи у даному судовому засіданні за відсутності його представника – адвоката Зарудній І.В., апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності представника позивача за присутності позивача ОСОБА_1 та представника Банку – адвоката Анохіної О.О. (а.с. 122, 216-217 – остання в режимі відеоконференції). 
Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги  ОСОБА_1 в особі представника Зарудній І.В. та Банку у цій справі підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції такими, що ухвалені із додержанням вимог закону, є правильними та законними.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі вимогам ст.ст. 263-264 ЦПК України відповідають.
Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 30.10.2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» укладено договір за номером 85029664005 (копія а.с.41) про надання споживчого кредиту у розмірі 16260,61 грн, що підтверджує платіжна інструкція № 20469626 від 31.10.2014 року про перерахування вказаних коштів.
Відповідно до повідомлення Банку №99038 від 28.01.2025 року (копія - а.с. 11) ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором прощено борг у розмірі 14363,67 грн, з якого по тілу кредиту прощено 42170,61 грн. 
З виписки по рахунку ОСОБА_1 , відкритому у Банку за період з 27.11.2024 року по 12.02.2025 року (копія - а.с. 13), вбачається, що 10.01.2025 року Банком проведено транзакцію по списанню банком коштів ОСОБА_1 у розмірі 11990,00 грн за погашення заборгованості по кредитному договору №85029664005 від 31.10.2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині першій статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, а саме підстав списання коштів в розмірі 11990,00 грн (наявність договору, тощо). 
Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів.
Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248 наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Отже, враховуючий споживчий характер правовідносин між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з Банком фактично не є рівними.
У даній справі судом першої інстанції правильно не встановлено та відповідачем не надано жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що списання грошових коштів з рахунку позивача мало законні підстави. 
А тому, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача до Банку в частині повернення позивачу грошових коштів в сумі 11990,00 грн, які було списано 10.01.2025 року, є доведеними та такими, що підлягають у цій справі задоволенню.
Щодо заяви про застосування позовної давності, суд першої інстанції правильно зазначав, що предметом позову не є визнання недійсним або розірвання укладеного кредитного договору, а є визнання дій протиправними, повернення коштів та відшкодування збитків, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  відсутні підстави для застосування позовної давності у цій справі.
Що стосується списання грошових коштів в розмірі 4935,48 грн, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не встановлено підстав вважати, що таке списання було з боку відповідача (Банку), оскільки, як вбачається з виписки по рахунку за період з 27.11.2024 року по 12.02.2025 року, вказані кошти були списані 21.01.2025 року за надання електронних комунікаційних послуг за січень 2025 р. по договору №9077 від 08.01.2025 року. Також, з цієї ж виписки встановлено, що подібні витрати із зазначенням номеру в графі «Банк» - 322669 повторюються 09.01.2025 року та 11.02.2025 року, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що в задоволенні позовної вимоги позивача до Банку про повернення вказаних коштів в сумі 4935,48 грн у цій справі слід відмовити.
Крім цього, що стосується позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн суд першої інстанції правильно зазначав таке.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Позивачем жодним доказом не доведено факту завдання відповідачем йому моральної шкоди, а отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цій частині у задоволенні позовних вимог позивача до Банку у цій справі також слід відмовити.
Доводи апеляційних скарг сторін позивача  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та Банку є такими, що дублюють доводи позову цього позивача та письмових пояснень відповідача на цей позов позивача у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у своїх вищезазначених рішенні та додатковому рішенні, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що лише відображають позицію цих учасників справі, яку вони вважають єдино можливою та правильною, та не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі.
Суд першої інстанції правильно на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду у цій справі. 
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторін, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в оскаржуваній ними частині вищезазначених судових рішень відсутні. Сторони та представники останніх не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позицій в оскаржуваній ними частині судових рішень у цій справі.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист ОСОБА_1 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України).
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи… В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційних скарг сторін. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема сторонами апеляційному суду не надані.
Не може бути доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, наданий апеляційному суду Банком до його апеляційної скарги повторно доказ, а саме: - копія пропозиції укласти договори (оферта) кредитного договору від 30.10.2014 року № 82029664005 з загальними умовами договору(а.с. 109-114), який надався Банком ще суду першої інстанції у цій справі та наявний у матеріалах цієї справи (копія а.с. 42-44), та якомуостанній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у тому числі у вигляді: 
- судового збору (враховуючи, що позивач є споживачем та особою з інвалідністю 2 (другої) групи безтерміново (посвідчення від 24.07.2024 року - копія а.с. 6, та був звільнений від його сплати у цій справі при подачі вищезазначених позову та апеляційної скарги в силу вимог закону);
- та витрат на професійну правничу допомогу (у тому числі в частині вирішення питання про понесені документально підтверджені судові витрати позивача у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, зменшивши останні спочатку до розумного реального розміру - з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, а потім - застосувавши пропорцію щодо суми задоволених позовних вимог позивача у цій справі на виконання вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України, так як підписана адвокатом та позивачем квитанція адвоката на загальну суму 15000,00 грн. (копія – а.с. 66 зворот), є належним письмовим доказом понесення останніх позивачем у цій справі, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).
Однак, при цьому апеляційним судом також встановлено, що суд першої інстанції при визначенні саме остаточного розміру судових витрат позивача на професійну правничу допомогу з відповідача у суді першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог позивача у цій справі допустився арифметичної помилки,  взявши для цього розрахунку за суму заявлених позовних вимог позивача в оскаржуваному рішенні неправильно «116925,48 грн.» (а.с. 83) замість правильної «16925,48 грн.» (ціна позову а.с. 1), а тому остання не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначених апеляційних скарг сторін, а може бути усунута судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційних скарг позивача  ОСОБА_1 в особі представника Зарудній І.В. та Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі або ж їх зміни.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 3374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2025 року та додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 26.06.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.