УХВАЛА

01 липня 2026 року 
м. Київ 

справа № 460/15495/25
адміністративне провадження № К/990/27726/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Карпач Ольги Михайлівни на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі №460/15495/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , у якому просив: 
- визнати як неправомірну бездіяльність і недбале ставлення до служби командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по контролю за виконанням встановлених законодавством термінів розгляду рапорту на звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби та виконанням свого наказу (по особовому складу) №560 від 06 вересня 2024 року в частині щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 забезпечити виконання військовою частиною НОМЕР_2 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №560 від 06 вересня 2024 року щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби; 
- визнати як неправомірні дії, перевищення службових повноважень та недбале ставлення до служби командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по видачі наказів (по особовому складу) №55 від 20 січня 2025 року та №256 від 26 березня 2025 року в частинах, що стосуються майора ОСОБА_1 ; 
- скасувати накази командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №55 від 20 січня 2025 року та №256 від 26 березня 2025 року в частинах, що стосуються майора ОСОБА_1 ; 
- визнати як неправомірні дії та бездіяльність і недбале ставлення до служби командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по ненаданню інформації на запит адвоката щодо витребування документів та інформації стосовно майора ОСОБА_1 і відповіді на рапорт майора ОСОБА_1 та наданню недостовірної інформації на звернення майора ОСОБА_1 ; 
- визнати як неправомірні дії і бездіяльність та недбале ставлення до служби командира військової частини НОМЕР_2 щодо виконання встановлених законодавством термінів розгляду рапорту на звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби; 
- визнати як неправомірну бездіяльність і недбале ставлення до служби командира військової частини НОМЕР_2 щодо виконання наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №560 від 06 вересня 2024 року в частині щодо звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби; 
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 провести фінансовий розрахунок при звільненні і видати наказ (по стройовій частині) про виключення майора ОСОБА_1 зі списків частини та надіслати витяг з нього в частині, що стосується майора ОСОБА_1 , за місцем проживання; 
- визнати як неправомірні дії, перевищення службових повноважень та недбале ставлення до служби командиром військової частини НОМЕР_2 по видачі наказів (по стройовій частині) №187 від 24 вересня 2024 року та №284 від 21 грудня 2024 року в частинах, що стосуються майора ОСОБА_1 ; 
- скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №187 від 24 вересня 2024 року та №284 від 21 грудня 2024 року в частинах, що стосуються майора ОСОБА_1 ; 
- визнати як неправомірні дії та бездіяльність і недбале ставлення до служби командира військової частини НОМЕР_2 по ненаданню інформації на запит адвоката щодо витребування документів та інформації стосовно майора ОСОБА_1 і наданню недостовірної інформації на звернення майора ОСОБА_1 ; 
- визнати як неправомірні дії та бездіяльність, перевищення службових повноважень та недбале ставлення до служби командира військової частини НОМЕР_2 щодо припинення виплати грошового забезпечення майору ОСОБА_1 з 01 вересня 2024 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити майору ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01 вересня 2024 року по день виключення зі списків військової частини НОМЕР_2 з розрахунку 34745,25 грн за кожний місяць; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити майору ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки: основні щорічні з 25 лютого 2022 року до дня виключення зі списків військової частини НОМЕР_2 в розмірі 45 днів за повний рік та 3,8 дні за повний місяць неповного року з розрахунку 34745,25 грн за 30 днів відпустки; додаткові, як учаснику бойових дій, в розмірі 42 дні по 14 днів на рік за 2023, 2024, 2025 роки з розрахунку 34745,25 грн за 30 днів відпустки; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити майору ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік в розмірі 34745,25 грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити майору ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 (чотири) відсотки від місячного грошового забезпечення з розрахунку 34745,25 грн за кожний місяць служби з 25 лютого 2022 року по день виключення зі списків військової частини НОМЕР_2 ; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити компенсацію майору ОСОБА_1 за недоотримане продовольче забезпечення з 24 вересня 2024 року по день виключення зі списків військової частини НОМЕР_2 у вигляді повсякденного набору сухих продуктів за кожен день з доставкою за місцем проживання майора ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 вислати належно оформлений перший примірник Особової справи майора ОСОБА_1 ; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити майору ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року ухвалено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року, в задоволенні позову відмовлено.
16 червня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Карпач Ольги Михайлівни на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі №460/15495/25. Заявник посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За правилами частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду, який варто було б застосувати у подібних правовідносинах щодо алгоритму здачі посади, комплексу дій, які має вчинити військовослужбовець і військова частина, хто має довести факт відсутності/наявності заборгованості перед частиною, чи була підстава для скасування наказу про звільнення та чи біли відсутні підстави для виключення позивача зі списків особового складу.
Верховний Суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Слід зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
Отже, зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявник, зазначаючи пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, не зазначає конкретну норму права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду, не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку (усунення колізії, визначення пріоритету між нормами, тлумачення норми, т.і.) у взаємозв`язку з посиланням на обставини цієї справи.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Суд звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Карпач Ольги Михайлівни на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі №460/15495/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак