ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6799/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу: 
за позовом Фізичної особи-підприємця Мамченка Олега Олександровича, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод", Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхівцеве 
про стягнення заборгованості за договором № ВПАТ-034-ВОЕЗ від 11.09.2023 у загальному розмірі 185 913,69 грн. 

ПРОЦЕДУРА:
Фізична особа-підприємець Мамченко Олег Олександрович (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" (далі - відповідач) заборгованість за договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом № ВПАТ-034-ВОЕЗ від 11.09.2023 у загальному розмірі 185 913,69 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 161 010,20 грн., пеня у розмірі 5 876,87 грн., 3% річних у розмірі 4 830,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 14 196,62 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Судом встановлено, що у відповідача наявний електронний кабінет. 
Відповідач відзив на позов не надав, проте, останній був належним чином повідомлений про розгляд справи № 904/6799/25, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача, в якій зазначено що ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 05.12.2025 доставлено 05.12.2025 о 19:40.
Частиною 7 ст. 120 ГПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами як джерело права, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Так, у п.41 рішення Європейського Суду з прав людини “Пономарьов проти України” заява №3236/03 від 03 квітня 2008 року сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п.27 рішення “Олександр Шевченко проти України” заява №8371/02 від 26 квітня 2007 року, та “Трух проти України” заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року).
Суд зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 9 ГПК України інформація, зокрема, щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, стадії розгляду справи, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно зі ст.ст. 3, 4 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції забезпечується ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже інформація про судові рішення, що оприлюднюються в електронній формі на офіційному веб-порталі судової влади України та в Єдиному державному реєстрі судових рішень з відкритим безоплатним цілодобовим доступом за посиланням www.reyestr.court.gov.uа є загальнодоступною та забезпечує можливість учасникам справ безперешкодно дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ГПК України).
З положень ч. ч. 2, 4 ст. 13, п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України слідує, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення викладені у заявах по суті справи відповідно до ч.8 ст. 252 ГПК України.
Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2025 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.
Станом на час винесення рішення по справі відзив на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку на підготовку своєї правової позиції у справі від відповідача до канцелярії суду не надходило.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи достатність наявних у справі доказів, згідно із ст.165 ГПК України, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст. 178 вказаного нормативно-правового акту.
Відповідно до частин 4, 5 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд,

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція позивача
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-034-ВОЕЗ від 11.09.2023 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги перевезення.

Позиція відповідача
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ 
11 вересня 2023 року між Фізичною особою - підприємцем Мамченко Олегом Олександровичем (далі - перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" (далі - замовник, відповідач) укладено договір № ВПАТ-034-ВОЕЗ на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі Договір).
Згідно п. 1.1 Договору ПЕРЕВІЗНИК зобов`язується протягом усього строку дії цього Договору за завданнями ЗАМОВНИКА в обумовлені Сторонами строки приймати довірений йому ЗАМОВНИКОМ вантаж, а саме насіння соняшника, доставляти цей вантаж власним автомобільним транспортом до пункту призначення та видавати його визначеній ЗАМОВНИКОМ особі, яка має право на одержання такого вантажу, а ЗАМОВНИК зобов`язується оплачувати належним чином надані ПЕРЕВІЗНИКОМ послуги.
Пункт 2.1 договору встановлює, що перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмової або усної заявки замовника, у якій зазначається вся необхідна для виконання умов цього договору інформація, а саме: найменування замовника; найменування та реквізити вантажовідправника; найменування та реквізити вантажоодержувача; інформація про вантаж (найменування, характеристика, кількість, об`єм, пакування, тощо): адреса, дата та час (години) місць завантаження і розвантаження вантажу; вартість послуги.
Заявка на перевезення вантажів подається замовником не менше, ніж за одну добу до моменту подання автомобіля до пункту завантаження. У разі термінового перевезення вантажів за згодою сторін замовник подає, а перевізник приймає до виконання заявку в той самий день, але не менше, ніж за одну годину до моменту подання автомобіля до пункту завантаження. Перевізник протягом однієї години з моменту отримання заявки від замовника зобов`язується підтвердити прийняття заявки або надання відмови від її виконання з обов`язковим обґрунтуванням поважності причин такої відмови. У разі направлення перевізником на адресу замовника підписаної уповноваженою особою перевізника отриманої заявки, така заявка вважається погодженою сторонами і прийнятою до виконання перевізником. У разі відсутності у замовника жодної відповіді перевізника щодо заявки замовника протягом однієї години з моменту отримання перевізником заявки, така заявка вважається прийнятою до виконання перевізником автоматично (пункт 2.2 договору).
За приписами пункту 4.1 договору надання послуг по цьому договору фіксується двостороннім актом виконаних робіт (послуг), який складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, підписується уповноваженими представниками перевізника й замовника та засвідчується печатками сторін та повинен містити наступну інформацію: найменування перевізника та замовника; вантажовідправника та вантажоодержувача; інформація про перевезений вантаж; дата і маршрут перевезення; інформація про транспортний засіб; вартість перевезення.
Пунктом 4.2 договору встановлено, що загальна сума цього договору складається із сум вартостей підписаних обома сторонами актів виконаних робіт (послуг).
Згідно з пунктом 4.5 договору факт надання послуги з перевезення підтверджується: документами, що підтверджують передавання вантажу від вантажовідправника перевізнику, передавання вантажу перевізником вантажоодержувачу згідно чинного законодавства України, товарно-транспортною накладною, актом виконаних робіт (послуг).
Замовник оплачує вартість послуг з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання замовником від перевізника належним чином оформлених документів згідно пункту 4.5 цього договору. При здійсненні оплати замовник має право вартість послуг за рахунком-фактурою зменшити на суми заборгованості перевізника перед замовником відповідно до пунктів 5.3, 5.4.1 цього договору (пункт 4.6 договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору, а у випадках неврегульованих умовами договору згідно діючого законодавства України, сторони відшкодовують одна одній збитки, заподіяні неналежним виконанням своїх зобов`язань по цьому договору.
Пункт 5.5 договору визначає, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених пунктами 4.8, 4.9 та розділом 6 цього договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити, пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
Цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2024. Строк дії цього договору автоматично продовжується до 31 числа грудня місяця наступного календарного року якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення (пункт 9.1 договору).
Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до них.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку. При цьому, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору.
На виконання умов договору позивач надав відповідачу транспортні послуги на загальну суму 161 010,20грн, що підтверджується актами наданих послуг та товарно-транспортними накладними:
- акт №163 від 11.10.2024 на суму 11 631,60грн;
- товарно-транспортна накладна №77 від 10.10.2024;
- акт №167 від 18.10.2024 на суму 24 685,68грн;
- товарно-транспортна накладна б/н від 17.10.2024;
- акт №170 від 23.10.2024 на суму 8 783,52грн;
- товарно-транспортна накладна №8 від 22.10.2024;
- акт №173 від 27.10.2024 на суму 25 246,32грн;
- товарно-транспортна накладна б/н від 26.10.2024;
- акт №174 від 30.10.2024 на суму 25 053,60грн;
- товарно-транспортна накладна б/н від 29.10.2024;
- акт №175 від 31.10.2024 на суму 15 618,24грн;
- товарно-транспортна накладна №301020241 від 30.10.2024;
- акт №183 від 10.11.2024 на суму 24 658,56грн;
- товарно-транспортна накладна б/н від 09.11.2024;
- акт №184 від 11.11.2024 на суму 25 332,48грн;
- товарно-транспортна накладна б/н від 10.11.2024.
Позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки чинним Договором по перевезенню вантажів, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами, проте відповідач свої зобов`язання в період з 11.10.2024 по 11.11.2024 не виконав, вартість отриманих послуг з перевезення не сплатив, що і стало підставою для ініціювання цього спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-034-ВОЕЗ від 11.09.2023 основного боргу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Предметом доказування у цій справі є обставини щодо надання позивачем послуг з транспортного перевезення за укладеним із відповідачем договором та щодо виконання/невиконання останнім своїх договірних зобов`язань з їх оплати.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення вантажу.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
За змістом частини першої статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Частиною першою статті 919 цього Кодексу передбачено, що доставка вантажу до пункту призначення здійснюється перевізником у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Відповідач факту надання йому позивачем послуг не заперечив та не спростував, доказів належного виконання зобов`язань в частині оплати вартості отриманих послуг суду не надав.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.
Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.
У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Враховуючи визначений контрагентами у пункті 4.6 договорів порядок розрахунків за надані послуги з перевезення, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за актами наданих послуг, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав: 
- акт №163 від 11.10.2024 на суму 11 631,60грн – 22.10.2024;
- акт №167 від 18.10.2024 на суму 24 685,68грн – 29.10.2024
- акт №170 від 23.10.2024 на суму 8 783,52грн – 03.11.2024;
- акт №173 від 27.10.2024 на суму 25 246,32грн – 05.11.20.24;
- акт №174 від 30.10.2024 на суму 25 053,60грн – 07.11.2024;
- акт №175 від 31.10.2024 на суму 15 618,24грн – 08.11.2024;
- акт №183 від 10.11.2024 на суму 24 658,56грн – 10.11.2024;
- акт №184 від 11.11.2024 на суму 25 332,48грн – 20.11.2024
Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 161 010,20грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо суми пені
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пункт 5.5 договору визначає, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених пунктами 4.8, 4.9 та розділом 6 цього договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити, пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати транспортних послуг, позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 5 876,87 грн за період з 25.11.2024 по 25.11.2025. 
Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення сплати наданих перевізником послуг, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені.
Суд перевіривши розрахунок пені, зазначає, що він є невірним. Позивач не правильно визначив період заборгованості. Так право на нарахування пені виникає з дати, наступної за останнім днем строку оплати наданих послуг. Тобто для кожного акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) період нарахування пені має бути визначений окремо з урахуванням 4.6. Договору, протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання замовником від перевізника належним чином оформлених документів згідно пункту 4.5 цього договору
Крім того, позивачем не враховано вимоги ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, які діяли на момент спірних відносин, згідно з якими, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Отже період нарахування пені за спірний період має визначатись наступним чином:
- акт №163 від 11.10.2024 з 23.10.2024 по 22.04.2025
- акт №167 від 18.10.2024 з 30.10.2024 по 29.04.2025
- акт №170 від 23.10.2024 з 04.11.2024 по 03.05.2025
- акт №173 від 27.10.2024 з 06.11.2024 по 05.05.2025
- акт №174 від 30.10.2024 з 08.11.2024 по 07.05.2025
- акт №175 від 31.10.2024 з 09.11.2024 по 08.05.2025
- акт №183 від 10.11.2024 з 11.11.2024 по 10.05.2025
- акт №184 від 11.11.2024 з 21.11.2024 по 20.05.2025
Проте, позивач визначає дату початку розрахунку за всіма актами виконаних робіт з 25.11.2024.
Відповідно до ч.2. ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Отже, сума пені, що належить до стягнення розрахована судом з урахуванням дати початку нарахування, визначеної позивачем та дати закінчення, встановленої судом, складає 2 222,93грн.
Тому стягненню підлягає пеня у сумі 2 222,93 грн., а в задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 3 653,94 грн. слід відмовити.

Щодо суми 3% річних та інфляційних втрат
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 830,00 грн за період з 25.11.2024 по 25.11.2025 та інфляційних втрат у розмірі 14 196,62 грн за період грудень 2024 року по листопад 2025 року.
Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат містять помилку щодо початку періоду розрахунку, про яку суд зазначав вище.
Проте така помилка не впливає на законність позовних вимог в цій частині, тож вони о підлягають задоволенню в сумах визначених позивачем.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 

СУДОВІ ВИТРАТИ. 
Щодо судового збору.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог у розмірі 2 968,49 грн.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, - 

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" (51660, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхівцеве, вул. Нова, буд. 50А; код ЄДРПОУ 36933660) на користь Фізичної особи - підприємця Мамченко Олега Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом у розмірі 161 010,20 грн., пеня у розмірі 2 222,93 грн., 3% річних у розмірі 4 830,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 14 196,62 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 968,49грн.
В решті позову відмовити. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено та підписано - 06.07.2026.  

Суддя	 	В.Г. Бєлік