ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/1968/25 пров. № А/857/30519/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.
Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року (головуючий суддя Матуляк Я.П.), ухвалене у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у справі № 300/1968/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування шкоди.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року позов задоволено повністю. 
13.06.2025 Штуць Наталя Григорівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи №300/1968/25.
Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року заяву задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. В задоволенні решти заяви відмовлено.
Задовольняючи частково заяву, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази надання правничої допомоги, складу та розміру витрат, пов`язаних з її наданням, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правничої допомоги, визначеним ст. 19 та 20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, суті наданих послуг, а також ураховуючи конкретні обставини справи, вважав, що сума, заявлена до відшкодування є значно завищеною та не відповідає критерію реальності наданих послуг. За таких обставин, оцінивши суму гонорару з урахуванням критерію співмірності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, просить скасувати додаткове судове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року по справі №300/1968/25 в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сума, яку суд відшкодував як витрати позивача на професійну правничу допомогу не співмірні із даною категорією спору та виконаною адвокатом роботою.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
За правилами статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційним судом встановлено, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року по справі №300/1968/25 скасоване постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2026 року та в позові позивач відмовлено повністю.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції, на підставі якого було прийняте спірне у межах цього апеляційного провадження судове рішення, скасоване апеляційним судом, суд приходить до висновку про те, що додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року по справі №300/1968/25 необхідно скасувати, а у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції, враховуючи скасування судом апеляційної інстанції рішення суду по суті заявлених позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, приходить до переконання, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.
Керуючись статтями 241, 243, 252, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.
Додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року по справі №300/1968/25 скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний