ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 р.	Справа № 591/14249/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., м. Суми, повний текст складено 04.05.26 по справі № 591/14249/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції , Командира 2 взвода 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Фролова Віталія Павловича   
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – ДПП, перший відповідач), командира взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Фролова Віталія Павловича (далі по тексту – Фролов В. П., поліцейський, другий відповідач), в якому просив суд:
- скасувати постанову серії ЕНА № 6264590 від 02.12.2025, винесену командиром взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Фроловим В. П., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у розмірі 340,00 грн;
- закрити провадження в адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесеної другим відповідачем постанови серії ЕНА № 6264590 від 02.12.2025, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, як такої, що винесена за відсутності будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Зауважив, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейським було проігноровано обставини того, що відповідно до приписів пункту 3 розділу 33 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України» дія знаків 3.1-3.8 та 3.11 не поширюється, зокрема, на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у зоні дії цих знаків, а тому, позивач, керуючи автомобілем КАМАЗ 55102 д.н.з НОМЕР_1 , та виконуючи комунальне замовлення ТОВ «А-МУССОН» по вивозу великогабаритних відходів з контейнерного майданчика на проспекті Свободи, 12, правомірно здійснив рух по вулиці Харківській, повернувши на неї з найближчого перехрестя до місця призначення.
Переконував, що спірну постанову винесено за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до ПДР України позивач мав право рухатись в зоні дії знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено».
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 04.05.2026 по справі №591/14249/25 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.
Скасовано постанову серії ЕНА № 6264590 від 02.12.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) – 605 грн в рахунок повернення судового збору.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.05.2026 по справі № 591/14249/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність постанови серії ЕНА № 6264590 від 02.12.2025, як такої, що складена з дотриманням процедури, визначеної нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та за наявності доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Пояснив, що підставою притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, слугувало те, що він, рухаючись автомобілем КАМАЗ 55102 д.н.з НОМЕР_1 по вул. Харківській на перехресті з вул. Лінійна проігнорував вимоги дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» та здійснив подальший транзитний рух по вул. Харківській в зоні дії вказаного дорожнього знаку за відсутності необхідності здійснювати її обслуговування, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR та Motorola Solutions VB-400 № 471765.
Стверджував, що позивач не заперечував обставини керування транспортним засобом з порушенням вимог дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», а на підтвердження виконання робіт з вивозу великогабаритних відходів по проспекту Свободи не надав поліцейським УПП в Сумській області ДПП відповідного документу, що свідчить про правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Зазначив, що на підтвердження встановлення дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» на перехресті вул. Лінійна – вул. Харківська представником Департаменту патрульної поліції до суду першої інстанції було направлено для долучення до матеріалів справи № 591/14249/25 копію листа Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції від 02.04.2026 про надання інформації та копію відповіді Департаменту інфраструктури міста від 15.04.2026 з додатками, однак судом першої інстанції було проігноровано вказані документи.
Враховуючи вищевикладене, вважав, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а матеріали справи, містять достатньо доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.05.2026 по справі № 591/14249/25 без змін.
В обґрунтування відзиву підтримав правову позицію, викладену у позовній заяві, та додатково зазначив, що надані першим відповідачем до матеріалів справи відеозаписи з відеореєстраторів Xiaomi Yi Car DVR та Motorola Solutions VB-400 № 471765 не підтверджують рух транспортного засобу КАМАЗ 55102 д.н.з НОМЕР_1 в зоні дії заборонного знаку 3.3 ПДР України, а тому не можуть вважатись належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого приписами частини 1 статті 122 КУпАП.
Крім того, зауважив, що відеозапис з нагрудної камери Motorola Solutions VB-400 № 471214 взагалі не може братись до уваги при вирішенні спірних правовідносин, оскільки відомості про такий технічний засіб не внесені до спірної постанови, що є порушенням частини 3 статті 283 КУпАП.
З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.07.2020 по справі № 177/525/17 стверджував, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів та не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Також зауважив, що відповідь Департаменту інфраструктури міста Суми від 15.04.2026 не підтверджує факт встановлення заборонного дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» на перехресті вулиць Харківська – Лінійна станом на день складення постанови другим відповідачем.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання та надсилання повістки в системі Електронний суд.
Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6264590 від 02.12.2025, складеною відносно ОСОБА_1 , останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, так як він 02 грудня 2025 у м. Суми, по вул. Харківська, 107, керуючи т.з. КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 здійснив транзитний рух без виконання будь-яких робіт в зоні дії дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено», а саме з перехрестя вул. Харківська – вул. Лінійна до проспекту Свободи, що зафіксовано на відеореєстратор Хiaomi yi car та Motorola solutions vb400 № 471765, чим порушив пункт 33 ПДР України – порушення вимог дорожніх знаків.
Не погодившись зі спірною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із недоведеності відповідачем правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим вважав наявними підстави для її скасування, оскільки надані ДПП відеозаписи не підтверджують факт вчинення правопорушення, що унеможливлює встановлення здійснення позивачем руху у зоні дії знаку 3.3 ПДР України, наявність такого знаку взагалі за вказаною у постанові адресою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до частини 2 статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно із частиною 3 статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки 02.12.2025 в м. Суми по проспекту Свободи, 8 транспортного засобу позивача слугувало переконання інспектора ДПП про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 33 ПДР України, а саме: здійснення транзитного руху без виконання будь-яких робіт в зоні дії дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено».
Визначення правових та соціальних основ дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища здійснює Закон України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту Закон № 3353-XII).
Відповідно до статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону № 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з пунктом 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР).
Так, пунктом 3.3 глави 3 розділу 33 ПДР України визначено дорожній знак «Рух вантажних автомобілів заборонено», яким забороняється рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знаку не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знаку, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.
Як встановлено частиною 1 статті 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем було надано до матеріалів справи три відеозаписи, а саме, з відеореєстратора патрульного автомобіля Хiaomi yi car та з боді-камер поліцейських Motorola solutions vb400 № 471765, які внесені до спірної постанови та були досліджені судом апеляційної інстанції.
Дослідивши перший відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля (відеозапис 2025-12-27-100852.mp4), судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.12.2025 близько 12 год. 23 хв в м. Суми попереду службового транспортного засобу УПП в Сумській області ДПП у крайній лівій смузі для руху рухається транспортний засіб КАМАЗ 55102, номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до регульованого перехрестя вул. Харківська – пр-ту. М. Лушпи – пр-ту. Свободи на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, що забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою транспортний засіб зупиняється та на ввімкнений сигнал додаткової секції світлофору, що дозволяє рух ліворуч, автомобіль, з ввімкненим відповідним покажчиком повороту, здійснює поворот ліворуч на пр-т. Свободи, та на вимогу наряду поліції здійснює зупинку. Далі до водійських дверей транспортного засобу КАМАЗ 55102, номерний знак НОМЕР_1 підходить поліцейський УПП в Сумській області ДПП, на цьому відеозапис закінчується.
Другий відеозапис із боді – камери Motorola solutions vb400 № 471765 (clip-0mp.4) розпочинається з того, що патрульний поліцейський повідомляє позивачу причину зупинки та розпочинає розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Зазначеним відеозаписом також підтверджуються обставини того, що позивач повідомив поліцейського, що рух транспортного засобу в межах дії дорожнього знаку 3.3 зумовлений необхідністю вивозу великогабаритних відходів з майданчику по проспекту Свободи 12, однак вказані пояснення поліцейським були відхилені з посиланням на те, що вимоги такого заборонного дорожнього знаку поширюються на всі без виключення вантажні транспортні засоби, а позивач мав рухатись за альтернативним маршрутом з дотриманням ПДР України.
З цього приводу слід зазначити, що приписами глави 3 розділу 33 ПДР України встановлено, що не поширюється дія знаків: 3.1-3.8, 3.11 - на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.
Так, з наявних матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що відповідно до наказу ТОВ «А-МУССОН» № 128-к від 13.08.2019 «Про прийняття на роботу», ОСОБА_1 з 14 серпня 2019 року прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з окладом згідно з штатним розписом.
Рішенням Сумської міської ради VII скликання LXXVI (позачергової) сесії визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «А-МУССОН» виконавцем комунальної послуги з вивезення побутових відходів, що утворюються на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади по лотам № 3, № 4, а також відносно новобудов, що будуть введені в експлуатацію в межах території обслуговування (строком надання таких послуг з 11.06.2020 по 10.06.2025).
11.06.2020 між виконавчим комітетом Сумської міської ради, в особі міського голови Лисенка Олександра Миколайовича (далі – Замовник), з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «А-МУССОН» (далі – Виконавець), з іншої, укладено Договір № 277/05-20 комунального замовлення на надання послуг з вивезення побутових відходів, що утворюються на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади (далі – Договір № 277/05-20).
Відповідно до пункту 1.1 Договору № 277/05-20 Виконавець зобов`язується згідно з графіками, встановленими Додатками 2-6 цього Договору та відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, схемою санітарного очищення території населеного пункту, надавати комунальні послуги з поводження з побутовими відходами, що утворюються на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади, а Замовник зобов`язується виконати свої обов`язки, передбачені цим Договором.
Додатковою угодою до договору від 11.06.2020 № 277/05-20 комунального замовлення на надання послуг з вивезення побутових відходів, що утворюються на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади від 14.02.2025 внесено зміни у Договір № 277/05-20, а саме: пункт 6.1 розділу 6 «Строк дії цього договору», викладено в редакції: «6.1 Договір діє з 11 червня 2020 року по 10 червня 2026 року включно і набирає чинності з дня його укладення.
Отже, на дату винесення спірної постанови 02.12.2025, ОСОБА_1 перебував на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «А-МУССОН», яке відповідно до Договору №277/05-20 надавало послуги з вивезення побутових відходів, що утворюються на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади.
Як вбачається зі змісту Графіку вивезення ТОВ «А-МУССОН» великогабаритних та ремонтних відходів з об`єктів утворення таких відходів, розміщених у межах його території обслуговування (Додаток № 3 до Договору комунального замовлення на надання послуг з вивезення побутових відходів, що утворюються на території Сумської міської об`єднаної територіальної громади від 11.06.2020 № 277/05-20), адресою розміщення контейнерів, є серед іншого вул. Прокоф`єва, 12 (стара назва проспекту Свободи); при цьому періодичність вивезення великогабаритних та ремонтних відходів – не рідше 2-х разів на тиждень.
Наказом № 02/1 від 28.01.2025 підтверджено обставини закріплення автомобіля КАМАЗ, номер шасі НОМЕР_3 , держ. номер НОМЕР_1 за водієм автотранспортних засобі – Ольховиком Володимиром Івановичем, а подорожнім листом вантажного автомобіля від 02.12.2025 - здійснення ОСОБА_1 робіт по вивозу сміття, зокрема по проспекту Свободи, 12.
З наведеного вбачається, що ТОВ «А-МУССОН» було зобов`язано надавати послуги з вивезення побутових відходів, зокрема, але не виключно за адресою: м Суми, проспект Свободи, 12 не рідше 2-х разів на тиждень, а Ольховик В. І., як водій за яким закріплено автомобіль КАМАЗ, д.н.з НОМЕР_1 , у день складання постанови серії ЕНА № 6264590 від 02.12.2025 був безпосереднім виконавцем таких послуг.
При цьому, варто уваги те, що позивача під час керування ним транспортного засобу КАМАЗ, д.н.з НОМЕР_1 02.12.2025 було зупинено саме за адресою м. Суми, проспект Свободи 8, що свідчить про його перебування/прямування у/до зони обслуговування.
Однак, інспектор взагалі не надав оцінки доводам позивача про виконання ним робіт з обслуговування території за адресою проспект Свободи, 12, будь-яких документів, що могли б підтвердити вказані обставини у позивача не запитав, а лише обмежився загальними посиланнями на необхідність дотримання ПДР України.
Слід також зазначити, що на виконання приписів глави 3 розділу 33 ПДР України, за наявності заборонного знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», позивач мав право в`їжджати до зони обслуговування та виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.
Так, за доводами ОСОБА_1 найближчим перехрестям до місця призначення (контейнерний майданчик по проспекту Свободи, 12) є перехрестя проспекту Свободи – вулиці Харківської та проспекту Михайла Лушпи, що було повідомлено поліцейському під час розгляду справи.
Разом з цим, як вбачається з відеозапису з боді – камери Motorola solutions vb400 № 471765 (clip-0mp.4), другим відповідачем було відхилено такі аргументи позивача з посиланням на те, що він повинен здійснювати рух транспортного засобу у загальному порядку з дотриманням приписів ПДР України, незважаючи на виключення, передбачені главою 3 розділу 33 ПДР України для вантажних транспортних засобів, що рухаються у зоні надання послуг.
Окремо слід зазначити, що з наданого до матеріалів справи відеозапису правопорушення з відеореєстратора патрульного автомобіля (відеозапис 2025-12-27-100852.mp4 ) взагалі неможливо встановити ані вулицю, з якої позивач повертав на проспект Свободи, ані наявність дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено».
Посилання першого відповідача на лист Департаменту інфраструктури Сумської міської ради від 15.04.2026 № 1231/05.01-18, як на доказ встановлення такого знаку на перехресті вулиці Харківської та вулиці Лінійної, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту вказаного листа не вбачається підтвердження Департаментом інфраструктури Сумської міської ради обставин встановлення заборонного дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» на перехресті вулиці Харківської та вулиці Лінійної станом на 02.12.2025.
Вказаним листом лише повідомлено начальника УПП в Сумській області ДПП про те, що за наявною оперативною інформацією, роботи зі встановлення зазначених у листі дорожніх знаків на перехресті вулиці Харківської та вулиці Лінійної виконувались КП «Шляхрембуд» СМР. Підставою для проведення робіт було замовлення Управління капітального будівництва та дорожнього господарства, яке діяло на підставі приписів, виданих УПП в Сумській області.
Зазначеним листом також рекомендовано звернутись для отримання більш детальної інформації до Управління капітального будівництва та дорожнього господарства СМР, як первинного замовника робіт.
Разом з цим, доказів звернення до Управління капітального будівництва та дорожнього господарства СМР, як первинного замовника робіт, та отримання відповіді з вказаного питання, перший відповідач до матеріалів справи не надав.
З огляду на вищевикладене та норми частини 2 статті 77 КАС України, неможливо стверджувати про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП.
Інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушення пункту 33 ПДР 02.12.2025 відповідачами не надано.
Колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Відповідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно частини другої статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Елементом принципу презумпції невинуватості є принцип “in dubio pro reo”, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абзаци 1-3 пункту 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26.02.2019 № 1-р/2019.
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої “доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом” (пункт 43 рішення від 14.02.2008 у справі “Кобець проти України” (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на пункт 282 рішення у справі “Авшар проти Туреччини” (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що всупереч вимог статті 283 КУпАП відповідачем не дотримано вказаних вимог та не надано належних доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність в діях позивача ознак інкримінованого правопорушення, що в свою чергу свідчить про невмотивованість та незаконність оскаржуваної постанови.
Посилання відповідача на визнання позивачем обставин руху в межах дії заборонного дорожнього знаку 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено», колегія суддів відхиляє, оскільки у спірних правовідносинах авто, яким керував позивач, підпадає під виключення, передбачене главою 3 розділу 33 ПДР України для вантажних транспортних засобів, що рухаються у зоні надання послуг
Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.07.2020 по справі № 177/525/17, визнання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, будь-яких обставин не звільняють суб`єкта владних повноважень від доказування правомірності оскаржуваного рішення та не можуть бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів.
Разом з цим, у спірних правовідносинах, другий відповідач, складаючи спірну постанову відносно позивача не з`ясував усі обставини, за яких вчинено правопорушення, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність постанови серії ЕНА № 6264590 від 02.12.2025, винесеної командиром взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Фроловим В. П., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 340,00 грн, що зумовлює її скасування.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.05.2026 по справі № 591/14249/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій