Справа № 756/18733/25
Провадження № 2/756/2569/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
іменем України
 
29 травня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії
У С Т А Н О В И В :
 
КП «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 117128,5 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
На виконання вимог законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготувало та опублікувало договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від нього не надходило.
Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.08.2025 становить 117128,5 грн та складається із:
- заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 5 661,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 956,80 грн, 3% річних у розмірі 268,96 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 4 806,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 812,34 грн, 3% річних у розмірі 228,35 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12 273,42 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 074,21 грн, 3% річних у розмірі 583,07 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 27 965,47 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 726,16 грн, 3% річних у розмірі 1 328,55 грн;
- заборгованості за послуги з теплової енергії, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 17 622,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 406,55 грн, 3% річних у розмірі 687,88 грн, пеня у розмірі 836,93 грн;
- заборгованості за послуги з постачання гарячої води, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 26 310,95 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 157,92 грн, 3% річних у розмірі 892,07 грн, пеня у розмірі 1 085,35 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 1 557,02 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 807,40 грн;
- заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 78,55 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2025 року відкрито провадження у справі.
Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження).
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив, у якому зазначила, що не погоджується з позовними вимогами КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, та навела такі заперечення.
Відповідач зауважила, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом приватної спільної часткової власності. За твердженням відповідача, ОСОБА_1 належить 28/100 часток у праві власності на квартиру, а 72/100 часток належали ОСОБА_3 , при цьому актуальний власник 72/100 часток відповідачам невідомий. На думку відповідача, у такому разі належними боржниками за витратами, пов`язаними з утриманням майна та оплатою комунальних послуг, є всі співвласники, причому кожен у межах своєї частки (ст. 360 ЦК України). Відповідач наголосила, що пред`явлення позову без залучення іншого співвласника (або належного боржника) свідчить про неналежний суб`єктний склад і унеможливлює всебічний розгляд спору, а тому є підставою для відмови в позові в частині, що виходить за межі частки відповідача.
Відповідач зазначила, що відповідачі, хоча і зареєстровані у квартирі, фактично не проживають у ній з 2005 року та не користуються відповідними послугами; з березня 2022 року вони перебувають за межами України, що, на думку відповідача, додатково підтверджує відсутність фактичного споживання послуг.
Щодо вимог за період до 01.05.2018 відповідач звернув увагу, що право вимоги за договором відступлення права вимоги від 11.10.2018 (договір № 602-18) КП «Київтеплоенерго» набуло за особовим рахунком щодо боржника ОСОБА_3 , а не щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За твердженням відповідача, з додатків до договору сесії вбачається, що відповідні суми заборгованості обліковувалися саме за ОСОБА_3 , який не є стороною цієї справи, у зв`язку з чим заявлення вимог до відповідачів за борг до 01.05.2018 є безпідставним.
Крім того, відповідач заявила про сплив позовної давності щодо вимог за період до 01.05.2018, зазначивши, що за розрахунком позивача заборгованість виникла з липня 2015 року, тоді як позов подано 18.11.2025, а отже строк позовної давності пропущений, що відповідно до ст. 256, 257, 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині.
Щодо вимог до ОСОБА_2 відповідач наголосила, що у спірний період вона була неповнолітньою та не мала повної цивільної дієздатності, не укладала договорів із постачальником і не могла самостійно приймати на себе такі майнові зобов`язання. На думку відповідача, покладення обов`язку зі сплати боргу безпосередньо на неповнолітню особу суперечить вимогам цивільного законодавства щодо дієздатності та принципу індивідуальної відповідальності (ч. 2 ст. 61 Конституції України).
Відповідач також заперечила проти застосування солідарної відповідальності, зазначивши, що солідарний обов`язок виникає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК України), а позивач не довів наявності договірних підстав солідарності. Відповідач звернула увагу, що посилання позивача на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не спростовує часткового характеру відповідальності співвласників і не обґрунтовує стягнення у солідарному порядку в заявленому розмірі.
З урахуванням наведеного відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Відтак з 01.05.2018 року надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».
Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 року № 1182, Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою № 830 від 21.08.2019 року.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Плата за абонентське обслуговування розраховується КП «Київтеплоенерго» на одного абонента (один особовий рахунок) на місяць з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг».
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.12.2019 № 2244 у відповідності до ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено внески за обслуговування КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» вузлів комерційного обліку комунальних послуг, а саме вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води.
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання відповідачів.
За вказаною адресою постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго» за відкритим особовим рахунком.
Відповідач звернув увагу, що співвласники майна мають відповідати пропорційно розміру своєї частки за зобов`язаннями щодо сплати комунальних послуг.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Отже, враховуючи, що виключно позивачеві належить право визначати коло відповідачів у справі, суд відхиляє доводи відповідача про незалучення інших осіб як відповідачів у справі.
Відповідно до пп. 6, 13 ст. 1 Закону споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач, до кола яких, зокрема, належить фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг.
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.08.2025 становить 117128,5 грн та складається із:
- заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 5 661,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 956,80 грн, 3% річних у розмірі 268,96 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання, яка утворилась до 01.05.2018, у розмірі 4 806,72 грн, інфляційні втрати у розмірі 812,34 грн, 3% річних у розмірі 228,35 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12 273,42 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 074,21 грн, 3% річних у розмірі 583,07 грн;
- заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 27 965,47 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 726,16 грн, 3% річних у розмірі 1 328,55 грн;
- заборгованості за послуги з теплової енергії, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 17 622,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 406,55 грн, 3% річних у розмірі 687,88 грн, пеня у розмірі 836,93 грн;
- заборгованості за послуги з постачання гарячої води, яка утворилась з 01.11.2021, у розмірі 26 310,95 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 157,92 грн, 3% річних у розмірі 892,07 грн, пеня у розмірі 1 085,35 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 1 557,02 грн;
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 807,40 грн;
- заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 78,55 грн.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як передбачено ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 внесено зміни до постанови від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якими відновлено нарахування неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги (за виключенням територій, на яких ведуться бойові дії).
Суд враховує доводи відповідача про безпідставність боргу до 01.05.2018 з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач КП «Київтеплоенерго» посилався зокрема на те, що на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», він набув право вимоги до відповідачів щодо заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5661,56 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4806,72 грн.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, позивач не звернув уваги, що жодного доказу наявності такої заборгованості, часу та підстав її виникнення, які повинні бути складені попереднім надавачем послуг - ПАТ «Київенерго» матеріали справи не містять, окрім розрахунку складеного позивачем, який таких послуг на той час не надавав.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
За змістом ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Всупереч вимогам зазначених норм закону, позивач, стверджуючи про отримання права вимоги зазначеної заборгованості від ПАТ «Київенерго», не надав суду належним чином засвідченої копії, наявна в матеріалах справи фотокопія першої та останньої сторінки договору не є оригіналом, не є засвідченою належним чином копією та не є засвідченим витягом, що в силу вимог ст. 95 ЦПК України не дає суду підстав вважати дану фотокопію письмовим доказом.
Тому суд не приймає до уваги вказані розрахунки заборгованості з постачання теплової енергії та гарячої води в період до 01 травня 2018 року, які зроблено та подано позивачем, оскільки такі розрахунок по суті є лише твердженням позивача, яке не створює для суду обов`язок вважати обставини, зазначені в такому твердженні доведеними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5661,56 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4806,72 грн не є доведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно, нараховані на ці суми інфляційні втрати у розмірі 1769,14 грн та 3 % річних у розмірі 497,31 грн, будучи похідними від основних вимог, також стягненню не підлягають.
Отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року у загальному розмірі 12734,73 грн слід відмовити.
Заперечуючи проти позову, відповідач просив застосувати строк позовної давності.
Відповідно до ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався, а скасований він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі - на строк дії воєнного стану).
Пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року (зміни набрали чинності з 04.09.2025).
Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності має право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 16 червня 2017 року.
Разом з тим, оскільки в стягненні боргу за період до 01.05.2018 відмовлено з інших підстав, застосування позовної давності на обсяг задоволених вимог не впливає.
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до частини першої статті 34 ЦК України набула повної цивільної дієздатності (досягла повноліття) ІНФОРМАЦІЯ_2 . До цієї дати, за статтями 32, 33 ЦК України, вона не мала права самостійно укладати договори про надання комунальних послуг і не несла самостійної майнової відповідальності за ними; такі зобов`язання у відповідний період виконувалися її батьками. Власником квартири ОСОБА_2 не є.
Відносини щодо постачання теплової енергії та гарячої води виникають на підставі публічного договору приєднання (статті 633, 634, 642 ЦК України), акцепт якого з боку споживача здійснюється конклюдентними діями - фактичним користуванням (споживанням) послуг. За усталеною практикою споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними (постанова Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17). Отже, обов`язок оплати пов`язується саме з фактом споживання послуг особою, яка має необхідний обсяг дієздатності.
При цьому реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою відбулася у період, коли вона була неповнолітньою, тобто поза межами її волі. На момент набуття повної цивільної дієздатності (04 лютого 2022 року) і до теперішнього часу вона у квартирі не проживала: того ж місяця виїхала за межі України, де перебуває дотепер, що підтверджується документами про тимчасовий захист та відповіддю Державної прикордонної служби України і сторонами не спростовується. Після набуття дієздатності ОСОБА_2 у спірному житлі не проживала, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води не споживала, будь-яких інших дій, які б свідчили про набуття нею обов`язків за договором про надання відповідних послуг (приєднання до нього), не вчиняла.
Частина 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладає солідарну відповідальність за оплату послуг лише на дієздатних осіб, які користуються послугами нарівні зі споживачем. Оскільки у період своєї неповної дієздатності ОСОБА_2 споживачем у розумінні Закону бути не могла, а після набуття повної дієздатності фактичним споживачем послуг не стала і до договору приєднання своїми діями (фактичним проживанням) не приєдналася, підстав для покладення на неї обов`язку відшкодовувати вартість послуг немає. За таких обставин у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити повністю.
Як установлено судом, квартира перебуває у спільній частковій власності: ОСОБА_1 належить 28%, ОСОБА_3 - 72%. Останнього до участі у справі як співвідповідача не залучено.
Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Витрати на оплату послуг з опалення та постачання гарячої води, які забезпечують утримання та належну експлуатацію квартири, є саме такими витратами, що розподіляються між співвласниками пропорційно їхнім часткам.
Визначення кола відповідачів є правом позивача; водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду (частина перша статті 51 ЦПК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Оскільки позивач не залучив до участі у справі співвласника 72% часток ОСОБА_3 , покладення на ОСОБА_1 обов`язку оплатити заборгованість, що припадає на частку іншого, не залученого до справи співвласника, є безпідставним, адже це вирішувало б питання про обов`язки особи, яка не є учасником справи. За таких обставин з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість лише в межах належної їй частки - 28% від загального розміру нарахованої заборгованості.
Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню (117128,50 грн-12734,73 грн)*28,4% = 29230,26 грн.
Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
 
Позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 29230,26 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 755,66 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», ЄДРПОУ 40538421, адреса: 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5.
Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя         Андрій ПУКАЛО