КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№22-ц/824/6596/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026року  місто Київ
справа № 759/5551/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ул'яновської О.В., повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач ТОВ«Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму 3% річних у розмірі 14137,07 доларів США за період з 17березня 2018 року по 17 березня 2021 року.
В мотивування вимог посилався на те, що згідно договору про надання споживчого кредиту №11342131000 від 30квітня 2008 року укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 останньому було надано кредит у розмірі 80000 доларів США.
Вказував, що 08 грудня 2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, в тому числі за договорами, укладеними з позичальником.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2016року у справі №759/8821/14-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 30квітня 2008 року №11342131000 у розмірі 4212 141,57 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 30 квітня 2008 року №84667 вартістю 3 283 554,61 грн. шляхом передачі квартири у власність ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто судовий збір у розмірі 1287 грн з кожного. Рішення набрало законної сили 28 березня 2016 року.
Зазначав, що між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір №260/К від 17 червня 2020 року про відступлення права вимоги, на підставі якого до позивача перейшли всі права та обов`язки кредитора за вказаним кредитним договором.
Посилався на те, що відповідач має прострочене грошове зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором, а тому на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача 3%річних від простроченої суми за період з 17 березня 2018 року по 17березня 2021 року.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року позов ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»задоволено.
У травні 2025 року представник відповідача  ОСОБА_1  -   ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року задоволено, скасовано заочне рішення суду від 20 квітня 2021 року, призначено по справі підготовче засідання на 12 листопада 2025 року.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 рокупозов ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» заборгованість у розмірі 14137,07 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» судовий збір по справі у розмірі 5873,48 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача  ОСОБА_1  -   ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року на першому судовому засіданні підготовче провадження закрито та проведено розгляд справи по суті, без повідомлення сторін про дане засідання, не зважаючи на той факт, що представником відповідача було подане клопотання про оголошення перерви у даному судовому засіданні, чим порушено норми процесуального права та позбавлено відповідача права на справедливий суд, надання достатні доказів для повного та всебічного розгляду справи.
Вказував, що позивачем не був виконаний обов`язок, передбачений договором №2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року щодо повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги і повідомлення, що платежі по кредитному договору повинні сплачуватись на користь нового кредитора (позивача).
Зазначав, що як вбачається з розрахунку 3% річних та самої позовної заяви, то позивач для розрахунку бере період з 17 березня 2018 року до 17 березня 2021 року, при цьому позивач набув право вимоги за кредитним договором - 17 червня 2020 року, а тому вважає, що матеріали справи не містять обгрунтування зазначеного періоду коли позивач ще не був новим кредитором за кредитним зобов`язанням відповідача.
Посилався на те, що позивач за основу для розрахунку вказує суму боргу у розмірі 156 935, 23 доларів США, посилаючись на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року у справі №759/8821/14-ц, в якому, серед іншого значено, що станом на 16 квітня 2014 року облікова прострочена заборгованість: за кредитом - 44981,89 доларів США; за процентами - 3258,98 доларів США. Загальна заборгованість за кредитом становить - 77648,32 доларів США, за процентами - 79286,91 доларів США, а всього 156935,23 доларів США, що еквівалентно 4 212 141,57 грн.
Вказував, з банком укладався кредитний договір у валюті доларах США та враховуючи те, що ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» не має ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, відповідно не міг відбуватися перехід права вимоги за кредитним зобов`язанням, що визначено у валюті доларах США, та вважає, що позивач не має права вимагати стягнення 3% річних в іноземній валюті.
Зазначав, що 05 жовтня 2021 року ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» задовольнило своє право вимоги відповідно до договору №2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року шляхом позасудового врегулювання спору на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Посилався на те, що як вбачається з інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження, то позивач звернувся до виконавчої служби 10 лютого 2022 року - дата відкриття виконавчого провадження, вже після того, як 05 жовтня 2021 року задовольнив своє право вимоги.
Вказував, що в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі заочного рішення, з відповідача було стягнуто кошти на загальну суму 19 903 грн.
10 березня 2026 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав. 
Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій остання просила відкласти розгляд справи, оскільки директор ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», який діє як представник товариства 27 травня 2026 року перебуватиме у службовому відрядженні.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні надано не було.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року у справі №759/8821/14-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 30 квітня 2008 року №11342131000 у розмірі 4212141,57 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 30 квітня 2008 року №84667 вартістю 3 283 554,61 грн. шляхом передачі квартири  АДРЕСА_1 у власність ПАТ «Дельта Банк». Рішення набрало законної сили 28 березня 2016 року.
17 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір про відступлення права вимоги №2260/К, посвідчений ПН КМНО Чернелюх Л.В., зареєстрований в реєстрі №686, згідно якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набував права вимоги банку до позичальників та/або застоводавців та/або поручителів зазначених у додатку №1.
Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону) результати якого оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-05-14-000021-b від 04 червня 2020 року переможцем яких визнано ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» ЄДРПОУ 38489695.
Згідно додатку №1 до договору ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» по кредитному договорі №11342131000 від 30 квітня 2008 року та іпотечному договорі щодо боржника ОСОБА_1 .
У позовній заяві позивач вказував на те, що відповідач маєпрострочене грошове зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 156935,23 доларів США, що встановлено рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року у справі №759/8821/14-ц, а тому на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої сумиза період з 17 березня 2018 року по 17 березня 2021 року у розмірі 14137,07 доларів США.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що 05 жовтня 2021 року ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» задовольнило своє право вимоги відповідно до договору №2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року шляхом позасудового врегулювання спору на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що як вбачається з інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження, то позивач звернувся до виконавчої служби 10 лютого 2022 року - дата відкриття виконавчого провадження, вже після того, як 05 жовтня 2021 року задовольнив своє право вимоги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15 (провадження №14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15 (провадження №14-16цс18)).
У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №0308/2429/2012 (провадження №61-1179св21) зазначено, що: звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, та зроблено висновок, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis ) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).
Отже, натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.
Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.
Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі №285/3536/20 (провадження №61-261св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі №554/9126/20 (провадження №61-13760сво21)).
Аналогічні висновки містяться і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі №754/511/23.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
З матеріалів справи вбачається, що судом при розгляді справи №759/8821/14-ц було встановлено, що 30 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №11342131000, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник прийняв кредит в сумі 80000 доларів США, строком користування до 30 квітня 2018року, зі сплатою 14 % річних.
У рішенні Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2016 року у справі №759/8821/14-ц зазначено, що  ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, у зв`язку з чим кредитором станом на 16 квітня 2014 року облікована прострочена заборгованість, а саме: за кредитом - 44981,89 доларів США; за процентами - 3258,9 8 доларів США. Загальна заборгованість за кредитом становить 77648,32 доларів США, за процентами - 79286,91 доларів США, а всього 156935,23 доларів США, що еквівалентно 4212141,57 грн.
Рішення у справі №759/8821/14-ц набрало законної сили 28 березня 2016 року.
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, в цей час настав строк повернення кредитних коштів та почався перебіг позовної давності.
З урахуванням зазначених преюдиційних обставин вбачається, що станом на 16 квітня 2014 року у   ОСОБА_4 існувала кредитна заборгованість за основним зобов`язанням, яке виникло з кредитного договору.
У справі №759/8821/14-ц ПАТ «Дельта Банк» пред`явив вимоги до  ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
При цьому, звернення кредитора з позовом до боржника (іпотекодавця) про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджало банку звернутися до ОСОБА_4  з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, з позовом саме про стягнення кредитної заборгованості ні ПАТ «Дельта Банк», ні ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» не зверталися.
Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 вересня 2024 року:
05 жовтня 2021 року за ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 30 квітня 2008 року;
05 вересня 2023 року прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Преміум Істейн» на підставі акту приймання-передачі квартири до статутного капіталу товариства;
27 грудня 2023 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2023 року.
Слід зазначити, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє лише позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що 3% річних у розмірі 14137,07 доларів США за період з 17 березня 2018 року по 17 березня 2021 року нараховані на задавнену вимогу, отже в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» про стягнення з   ОСОБА_4  3% річних слід було відмовити.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 березня 2026 року у справі №495/1570/23.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника відповідача.
Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8810,50 грн. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», місцезнаходження: місто Київ, вул. М. Грушевського, 4, н/п №53, код ЄДРПОУ 38489695 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 8810 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: