ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. справа № 300/9300/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також – відповідач) в якій просить:
– визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не надання відповіді на рапорт/клопотання від 15.09.2025 року ОСОБА_1 нарахування та виплаті  ОСОБА_2 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1  одноразову грошову винагороду у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був прийнятий на військову службу до впровадження в Україні військового стану. Однак, під час дії воєнного стану строк дії його контракту було продовжено понад встановлені строки до оголошення демобілізації. Після продовження дії контракту позивача, він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення безпеки та оборони України, під час здійснення яких, після чергового періоду, отримав бойове травмування. З огляду на те, що позивач не притягувався до відповідальності та не піддавався жодним видам стягнень, то в нього, на його думку, виникло право на отримання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 мільйон гривень, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025. Позивач вказує, що оскільки продовження дії контракту відбулося до досягнення ним віку 25 років в період дії правового режиму воєнного стану, а також беручи до уваги те, що він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення безпеки та оборони України, в ході участі в яких отримав бойове травмування та зважаючи на відсутність щодо нього будь-яких стягнень, то вважає його право на отримання такої одноразової грошової винагороди беззаперечним, а бездіяльність відповідача такою, що прийнята ним без врахування фактичних обставин справи. Крім того, позивач вказує на бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту, поданого позивачем щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 грн. Зважаючи на вищевикладене, просить позов задовольнити (а.с. 1-28).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 даний позов залишено без руху. Визначено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом позовної заяви з уточненим змістом позовних вимог, у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи та відомостей щодо місцезнаходження оригіналів документів, доданих до позовної заяви (а.с. 30-31).
05.01.2026 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява. Відповідно до змісту уточненої позовної заяви, позивач просить:
– визнати протиправними дії, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не надання відповіді на рапорт/клопотання від 15.09.2025 року ОСОБА_1 нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на рапорт/клопотання від 15.09.2025 року ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1  одноразову грошову винагороду у розмірі 1 мільйон гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 (а.с. 34-40).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 38-40).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
26.01.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач вказує, що оскільки позивач був прийнятий на військову службу 03.04.2019, тобто до впровадження в Україні правового режиму воєнного стану, то в нього не виникло права на отримання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн гривень, у зв`язку з чим відповідач не здійснював нарахування позивачу відповідної грошової винагороди. Крім того, відповідач вказує, що позивач не згоден з колом осіб, який визначений положеннями Постанови КМУ № 153, а не безпосередньою бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати відповідної одноразової грошової винагороди позивачу, у зв`язку з чим вимоги позивача в даній частині задоволенню не підлягають та мають бути захищені в порядку визнання нормативно-правового акту неправомірним. З приводу позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду рапорту позивача, то відповідач зауважує, що позивачем порушено порядок подання рапорту, який було направлено командиру Військової частини НОМЕР_1 , а не його безпосередньому командиру, як це передбачено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Зважаючи на те, що бездіяльність відповідача щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 1 мільйон гривень та нерозгляд поданого позивачем рапорту є правомірними, то просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 52-60).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
09.12.2020 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерством оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, за змістом якого позивач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 строком на 3 роки (а.с. 12-13).
З 01.12.2023 сержанту ОСОБА_1 , старшому бойовому медику роти ударних безпілотних авіаційних комплексів управління військової частини НОМЕР_1 продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 08.12.2023 (а.с. 14).
В період з 05.03.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 15.06.2023, з 29.06.2023 по 28.10.2023, з 16.11.2023 по 26.06.2024, з 15.07.2024 по 26.09.2024, з 15.10.2024 по 06.11.2024, з 20.11.2024 по 21.02.2025, з 12.03.2025 по 24.04.2025, з 10.05.2025 по 05.06.2025, з 19.06.2025 по 14.07.2025 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Малинівській міській територіальній громаді Коростенівського району Житомирської області, Дружківській міській територіальній громаді Краматорського району та Соледарській міській територіальній громаді Бахмутського району Донецької області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 3376 від 14.07.2025. Підставою для видачі довідки є накази командира Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 15).
Відповідно до змісту службової характеристики на ОСОБА_1 від 17.12.2025, корупційних та дисциплінарних стягнень за позивачем не обліковано та до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного чи військового адміністративного правопорушення не притягувався. Адміністративні стягнення відповідно до наказу № 170 не накладалося (а.с. 26).
15.09.2025 сержант ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив виплатити позивачу, як військовослужбовцю, який у віці до 25 років брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення бойових дій, одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн (а.с. 10-11). Даний рапорт було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку (а.с. 4).
Відповідно до змісту відомостей трекінгу поштових відправлень з офіційного вебсайту Укрпошти, поштове відправлення № 0315128730380 було 23.09.2025 вручено представнику відповідача за довіреністю (а.с. 27).
Відповідь на даний запит станом на дату подання позовної заяви до суду, від відповідача не надійшла.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 грн та ненадання відповіді на рапорт позивача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі, також – Закон № 2011-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022 та надалі іншими Указами цей строк продовжений і триває станом на дату розгляду справи.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі, також – Закон № 2232-ХІІ).
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", строкова служба та служба за контрактом є різними, взаємовиключними видами військової служби та не передбачає можливості одночасного перебування особи у статусі строковика та контрактника.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Доцільно зауважити, що відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" видами військової служби є:
базова військова служба; (строкова служба) військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період
Так, залежно від виду військової служби, громадяни України призиваються на строкову військову службу чи на військову службу за призовом під час мобілізації або ж приймаються на військову службу за контрактом.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду рапорта позивача та зобов`язання відповідача надати відповідь на поданий позивачем рапорт, суд зауважує наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі, також – Статут).
Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити – до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.
У письмовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в паперовій та електронній формі в Апараті Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів, родів військ (сил) Збройних Сил України, органах військового управління, штабах угруповань військ (сил), військових частинах (установах) Збройних Сил України (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням визначені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024 № 40, (надалі, також – Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).
Так пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначено, що одним з видів документів, які створюються у Збройних Силах України є рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Матеріалами справи підтверджується, що 15.09.2025 сержант ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив виплатити позивачу, як військовослужбовцю, який у віці до 25 років брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення бойових дій, одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 грн. Даний рапорт було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку. Відповідно до змісту відомостей трекінгу поштових відправлень з офіційного вебсайту Укрпошти, поштове відправлення № 0315128730380 було 23.09.2025 вручено представнику відповідача за довіреністю.
Наказом Міністерства оборони України № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України від 06.08.2024 (надалі, також – Порядок № 531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі – Міноборони), Збройних Силах України (далі – Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунтками 2-4 розділу І Порядку № 531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, – до наступного прямого командира (начальника).
Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України "Про звернення громадян" та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.
Розділом ІІ зазначеного Порядку визначено форми рапортів, де зокрема пунктом 1 визначено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку № 531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі – розділом ІV Порядку № 531.
Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 531, у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис. Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) – дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту – щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту – щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, з огляду на вказані вище норми, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Суд встановив, що позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 із клопотанням про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди, водночас відповідачем також не заперечується отримання рапорту позивача.
Суд уже зазначав вище, що пунктами 2-4 розділу І Порядку № 531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, – до наступного прямого командира (начальника).
Порядком № 531 також визначено, що у разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
При цьому, з наявних в матеріалах справи документів, суд встановив, що позивач адресував свій рапорт не безпосередньому командиру.
Доказів направлення рапорту безпосередньому командиру матеріали справи не містять. Доказів відмови безпосереднього командира в розгляді рапорту позивачем не надано та поданий рапорт таких відомостей не містить.
Отже, з огляду на вказані вище норми, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту звернення з рапортом про нарахування йому одноразової грошової винагороди до безпосереднього командира, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , з огляду на що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 1 мільйон гривень, суд звертає увагу на наступне.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (надалі, також – Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (надалі, також – Порядок № 153).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу, Збройні Сили, Міністерство оборони, військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 01.04.2025 № 387 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153", якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 викладено в такій редакції: "1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.".
Тобто, до кола учасників експериментального проекту додано, зокрема, громадян України від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом.
Також абзацом 2 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі – винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
За змістом абзацу 3 пункту 4 Порядку № 153, військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153" внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Відповідно до абзаців 2-9 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції з урахуванням вищенаведених змін) установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі – бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі – винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант";
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналізуючи вищевказані положення пункту 4 Постанови № 153 (в редакціях як на час її прийняття, так і з урахуванням вищевказаних змін), суд зазначає, що для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаними нормами, мають бути дотримані такі умови:
– громадянин України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, мав бути прийнятий (в тому числі за контрактом) або призваний на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні";
– така особа проходить військову службу (станом на момент набрання чинності вказаною постановою) та брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
– вказана особа не входить до кола військовослужбовців, які визначені абзацом п`ятим пункту 4 Постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
При цьому, розмір вказаної грошової винагороди залежить від строку безпосередньої участі вищевказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та інших обставин, а саме:
– якщо такий строк сукупно становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, то одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах виплачується у розмірі 1 млн. гривень;
– якщо такий строк сукупно становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 у зв`язку із наявністю у вказаних військовослужбовців захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі, тобто також у розмірі 1 млн. гривень;
–– якщо такий строк сукупно становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 та за відсутності наведених вище обставин щодо захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Суд зазначає, що вносячи зміни до Постанови № 153 шляхом прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942, Кабінет Міністрів України чітко та недвозначно врегулював статус військовослужбовців, які до введення воєнного стану проходили строкову військову службу, а вже під час дії правового режиму воєнного стану уклали контракт. Законодавець прямо поширив дію експериментального проекту на вказану категорію осіб з метою усунення дискримінації та підвищення їхньої мотивації.
Повертаючись до матеріалів справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
09.12.2020 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерством оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, за змістом якого позивач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 строком на 3 роки.
Станом на дату укладення контракту, позивачу виповнився 21 рік.
З 01.12.2023 сержанту ОСОБА_1 , старшому бойовому медику роти ударних безпілотних авіаційних комплексів управління військової частини НОМЕР_1 продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 08.12.2023.
В період з 05.03.2022 по 21.05.2022, з 23.05.2022 по 15.06.2023, з 29.06.2023 по 28.10.2023, з 16.11.2023 по 26.06.2024, з 15.07.2024 по 26.09.2024, з 15.10.2024 по 06.11.2024, з 20.11.2024 по 21.02.2025, з 12.03.2025 по 24.04.2025, з 10.05.2025 по 05.06.2025, з 19.06.2025 по 14.07.2025 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Малинівській міській територіальній громаді Коростенівського району Житомирської області, Дружківській міській територіальній громаді Краматорського району та Соледарській міській територіальній громаді Бахмутського району Донецької області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 3376 від 14.07.2025. Підставою для видачі довідки є накази командира Військової частини НОМЕР_1 .
Загальний строк участі у бойових діях до досягнення позивачем 25-річного віку, відповідно до наданої позивачем довідки, становить більше 6 місяців.
Відповідно до змісту службової характеристики на ОСОБА_1 від 17.12.2025, корупційних та дисциплінарних стягнень за позивачем не обліковано та до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного чи військового адміністративного правопорушення не притягувався. Адміністративні стягнення відповідно до наказу № 170 не накладалося.
Матеріали справи не містять відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Зважаючи на вищевикладене, суд робить висновок про те, що у позивача виникло право на нарахування та виплату йому одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 153, у зв`язку з чим, суд робить висновок про те, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу такої одноразової грошової винагороди є протиправною.
Суд зауважує, що перебування позивача станом на 24.02.2022 та до цієї дати на військовій службі не впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, оскільки як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, вказана Постанова не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану вже проходили військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі продовжили дію контракту про проходження військової служби.
За таких обставин доводи відповідача про те, що на позивача не поширюються положення норм Постанови № 153, оскільки він, як військовослужбовець за контрактом, який станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі, суд не бере до уваги.
Суд зазначає, що тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 у значенні, на якому наполягає відповідач, тобто лише відносно певних осіб (військовослужбовців), буде дискримінаційним відносно осіб, які уклали контракт про проходження військової служби у віці до 25 років та продовжили військову службу при настанні обставин, визначених Постановою № 153.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідає умовам нарахування та виплати одноразової грошової винагороди, визначеним пунктами 3, 4 Постанови № 153, суд робить висновок про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 мільйон гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 23).
У зв`язку з цим позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень 00 (нуль) копійок.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень 00 (нуль) копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Відповідачу копію цього рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 );
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Суддя  Главач І.А.