ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.07.2026	Справа № 910/4203/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за первісним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, 3А, офіс 63, ідентифікаційний код 41104270)
про стягнення 1 770 260, 58 грн,
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, 3А, офіс 63, ідентифікаційний код 41104270)
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815)
про стягнення 820 959, 91 грн

за участі представників сторін: 
від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): Становова Ю.В.
від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним): Жбанов К.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (далі - відповідач) про стягнення 1 770 260, 58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025 в частині своєчасної поставки погодженого товару, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф в сумі 1 542 66, 78 грн за договором №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та в сумі 227 593, 80 грн за договором №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4203/26, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.05.2026.
04.05.2026 (сформовано 01.05.2026) через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем було повідомлено про настання з 26.12.2025 обставин непереборної сили за договорами №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025.
Цією ж датою через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (далі – позивач за зустрічним позовом) подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 820 959, 91 грн.
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договорів №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025 між сторонами укладено договори про надання гарантії: №117159/V-2211 від 04.06.2025 та №117159/V-2264 від 04.06.2025. В межах виконання зобов`язань за договорами про надання гарантії Акціонерним товариством "АЛЬТБАНК" здійснено виплати на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" у загальному розмірі 820 959, 91 грн (588 667, 63 грн за банківською гарантією №117159/V-2211 та 232 292, 28 грн – за банківською гарантією №117159/V-2264). Водночас, вимоги бенефіціара про сплату коштів за банківськими гарантіями не відповідають умовам договорів про закупівлю та є передчасними, оскільки прострочення виконання зобов`язання було зумовлено дією форс-мажорних обставин. Таким чином отримані відповідачем за зустрічним позовом кошти без достатньої правової підстави в сумі 820 959, 91 грн підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 залишено зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
08.05.2026 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» Акціонерним товариством "Українська залізниця" подано відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань в частині поставки товару в строк, обумовлений Договорами
12.05.2026 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» позивачем за зустрічним позовом подано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2026 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/4203/26, підготовче засідання призначено на 13.05.2026.
У підготовчому засіданні 13.052026 проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 10.06.2026.
13.05.2026 (зареєстровано 14.05.2026) через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач просить відмовити у позові повністю.
28.05.2026 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано відзив на зустріну позовну заяву, у якій зазначила про правомірність задоволення Банком-гарантом вимог філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» від 30.01.2026 № ЦЗВ-25/259 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 588 667,63 грн та від 30.01.2026 № ЦЗВ-25/258 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 232 292,28 грн та відповідно безпідставність зустрічних позовних вимог.
02.06.2026 (зареєстровано 03.06.2026) через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» подано відповідь на відзив за зустріним позовом, в якому позивач за зустріним позовом зазначив, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 25.09.2024 у справі №910/12114/23, що забезпечення виконання договору про закупівлю за своєю правовою природою є гарантією виконання договору в цілому, а не інструментом компенсації за будь-яке окремо взяте порушення його умов, а тому просив задовольнити зустрічні позовні вимоги повністю. 
У судовому підготовчому засіданні 10.06.2026 судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/4203/26 та призначення її до судового розгляду по суті у судовому засіданні 01.07.2026.
У судовому засіданні 01.07.2026 представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) первісні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, просила відмовити у повному обсязі, в свою чергу представник відповідача за первісними позовом (позивача за зустрічним) проти задоволення первісного позову заперечив, просив відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні 01.07.2026 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
11.06.2025 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (надалі – покупець, позивач за первісним позовом, АТ «Укрзалізниця») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (надалі – постачальник, відповідач за первісним позовом, ТОВ «Смарт Ексім») за результатами проведення закупівлі (оголошення № UA-2025-05-05-013232-а (Лот 1 та Лот 2) укладені договори про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-07-02325-01 та № ЦЗВ-07-02425 01 (надалі – договори). 
Розділами 1 договорів визначено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікацій № 1 (Додатки 1), що є невід`ємними частинами цих договорів, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цих договорів. 
Найменування Товару: Світлофорні головки та комплектуючі до них, лінзи світлофорні, світлофільтр-лінзи, світлофори, комплекти лінзові (34990000-3 Регулювальне, запобіжне, сигнальне та освітлювальне обладнання) (далі – товар). 
У розділі 4 договорів сторонами узгоджено умови і строки постачання товару, зокрема: 
п. 4.1. постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (поставка з оплатою мита) відповідно до «ІНКОТЕРМС» у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цих договорів та Правилами «ІНКОТЕРМС» у редакції 2020 року, умови цих договорів матимуть перевагу.
п. 4.2. поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договорів тільки на підставі наданих письмових рознарядок покупця, які вважаються дозволами на поставку та є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядках, якщо інше не вказано в рознарядках. Строк поставки товару – протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмових рознарядок покупцем. Місце поставки товару: м. Фастів (Київська обл.). Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.
п. 4.5. сторони домовились, що рознарядки покупця на товар направляються постачальнику в один з таких способів: на поштову адресу постачальника, зазначену в договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручаються уповноваженому представнику постачальника під розпис; шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в договорі) сканкопій відповідних рознарядок в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. Документ вважається отриманим постачальником з дати їх направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідні роздруківки з поштового програмного забезпечення покупця.
п. 4.6. датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної. 
Відповідно до п. 17.1. договорів строк їхньої дії встановлюється з дати підписання сторонами до 31.12.2025. 
Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати Товару, а також гарантійних зобов`язань на товар, на умовах визначених цих договором (п. 17.2. договорів). 
За доводами позивача за первісним позовом, на виконання умов договорів покупцем 28.11.2025 на електронну адресу постачальника направлені рознарядки, а саме: 
- № ЦЗВ-31/1169 від 27.11.2025 щодо надання дозволу на поставку товару за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 11.06.2025 № ЦЗВ-07-02325-01 на суму 10 732 729,20 грн з ПДВ (надалі – рознарядка 1); 
- № ЦЗВ-31/1170 від 27.11.2025 щодо надання дозволу на поставку товару за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 11.06.2025 № ЦЗВ-07-02425-01 на суму 3 027 228,00 грн з ПДВ (далі – рознарядка 2).
А відтак, як вказує позивач за первісним позовом, кінцевий строк для поставки відповідачем за первісним позовом товару за рознарядкою 1 та за рознарядкою 2 є 29.12.2025. 
У позовній заяві позивача за первісним позовом зазначає, що протягом строку дії рознарядки 1 постачальником поставлено товар на суму 448 284,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 26.12.2025 № 113 (товар поставлено 29.12.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї категорії комори № 2 Андрієнко С.Є.). 
В той же час, товар за рознарядкою 1 на суму 10 284 445,20 грн поставлено постачальником з порушенням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 29.12.2025 № 122 (товар поставлено 31.12.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї категорії комори № 2 Андрієнко С.Є.) та від 14.01.2026 № 2. 
Крім цього, як вказує позивач за первісним позовом, в період дії рознарядки 2 постачальником поставлено товар на суму 1 509 936,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 29.12.2025 № 115. 
Проте, товар за рознарядкою 2 на суму 1 517 292,00 грн поставлено постачальником з порушенням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковою накладною від 12.01.2026 № 1 (товар поставлено 14.01.2026, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї категорії комори № 2 Андрієнко С.Є.). 
Таким чином, за твердженнями позивача за первісним позовом ТОВ «Смарт Ексім» неналежно виконало свої зобов`язання за договорами, чим порушило вимоги пунктів 1.1. та 4.2. у зв`язку з чим у покупця виникло право на нарахування штрафних санкцій, визначених умовами п. 9.3.1. договорів, а тому позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом штраф у сумі 1 542 66, 78 грн за договором №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та штраф у сумі 227 593, 80 грн за договором №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025.
Відповідач за первісним позовом заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що з метою належного та своєчасного виконання отриманих 28.11.2025 рознарядок, постачальником було вжито всіх необхідних заходів, зокрема, укладено договір із підрядною організацією ТОВ «ПРОГРЕС МАШБУД» на виготовлення готової продукції з давальницької сировини від 28.11.2025, а також розміщено замовлення шляхом підписання специфікацій до вже укладеного договору поставки від 01.07.2025 №СМ-25/01-07 на виготовлення та поставку необхідних комплектуючих у їх виробника, ТОВ «ЕНВЕТРО».
Проте, як вказує відповідач за первісним позовом, у процесі виконання зазначених зобов`язань виникли обставини, які не залежали від волі ТОВ «Смарт Ексім», а саме, невиконання виробником ТОВ «ЕНВЕТРО» зобов`язань щодо поставки частини критично необхідних комплектуючих (лінз ЛС-212 у кількості 395 шт.) у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин на його підприємстві, про що було повідомлено відповідача.
У свою чергу, ТОВ «Смарт Ексім» було повідомлено АТ «Укрзалізниця» про настання з 26.12.2025 обставин непереборної сили за договорами №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025, та в подальшому направлено покупцю, видані Дніпропетровською Торгово-промисловою палатою сертифікати №1200-26-0349 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.02.2026 №134/08-15, та №1200-26-0350 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.02.2026 №135/08-15, яким Дніпропетровська Торгово-промислова палата засвідчила форс мажорні обставини щодо обов`язку поставити та передати Товар відповідно до Специфікації №1 до договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та договору №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025. Період дії форс-мажорних обставин з 01.12.2025 по 14.01.2026. З огляду на що, відповідач за первісним позовом просить суд відмовити у задоволені позову повністю.
Зустрічні позовні вимоги ТОВ «Смарт Ексім» обґрунтовані тим, що на виконання договорів №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025 між сторонами укладено договори про надання гарантії: №117159/V-2211 від 04.06.2025 та №117159/V-2264 від 04.06.2025. В межах виконання зобов`язань за договорами про надання гарантії Акціонерним товариством «АЛЬТБАНК» здійснено виплати на користь АТ «Українська залізниця» у загальному розмірі 820 959, 91 грн (588 667, 63 грн за банківською гарантією №117159/V-2211 та 232 292, 28 грн – за банківською гарантією №117159/V-2264). Водночас, за доводами ТОВ «Смарт Ексім», вимоги бенефіціара про сплату коштів за банківськими гарантіями не відповідають умовам договорів про закупівлю та є передчасними, оскільки прострочення виконання зобов`язання було зумовлено дією форс-мажорних обставин. Таким чином, на думку «Смарт Ексім» отримані АТ «Українська залізниця» кошти без достатньої правової підстави в сумі 820 959, 91 грн підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про таке.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Статтями 525 та 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 193 ГК України.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що у п. 9.3.1. договорів, сторонами узгоджено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка розраховується за кожен день прострочення до дати невиконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару або до останнього дня строку дії договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати свої зобов`язання щодо поставки, які виникли під час дії договору).
Як вбачається із матеріалів справи, що не заперечується сторонами, на виконання умов договорів покупцем 28.11.2025 на електронну адресу постачальника направлені рознарядки, а саме: 
- № ЦЗВ-31/1169 від 27.11.2025 щодо надання дозволу на поставку товару за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 11.06.2025 № ЦЗВ-07-02325-01 на суму 10 732 729,20 грн з ПДВ (надалі – рознарядка 1); 
- № ЦЗВ-31/1170 від 27.11.2025 щодо надання дозволу на поставку товару за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 11.06.2025 № ЦЗВ-07-02425-01 на суму 3 027 228,00 грн з ПДВ (далі – рознарядка 2).
Враховуючи умови договорів, а саме п. 4.2. та наведені вище рознарядки, суд погоджується із твердженнями позивача за первісним позовом, що кінцевий строк для поставки постачальником товару за рознарядкою 1 та за рознарядкою 2 є 29.12.2025.
Матеріалами справи підтверджено, що за рознарядкою 1 постачальником поставлено товар на суму 448 284,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 26.12.2025 № 113 (товар поставлено 29.12.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї категорії комори № 2 Андрієнко С.Є.). 
Однак, товар на суму 10 284 445,20 грн за рознарядкою 1 поставлено постачальником з порушенням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковими накладними від 29.12.2025 № 122 (товар поставлено 31.12.2025, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї категорії комори № 2 Андрієнко С.Є.) та від 14.01.2026 № 2. 
Товар за рознарядкою 2 на суму 1 509 936,00 грн поставлено постачальником 29.12.2025, що підтверджується видатковою накладною від 29.12.2025 № 115. 
Проте, товар за рознарядкою 2 на суму 1 517 292,00 грн поставлено постачальником з порушенням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковою накладною від 12.01.2026 № 1 (товар поставлено 14.01.2026, що підтверджується підписом товарознавця 1-ї категорії комори № 2 Андрієнко С.Є.).
Перевіривши надані позивачем розрахунки неустойки у розмірі 1 770 260,58 грн, з яких: 1 542 666,78 грн - за неналежне виконання зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 11.06.2025 № ЦЗВ-07-02325-01 та 227 593,80 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 11.06.2025 № ЦЗВ-07-02425-01, суд зазначає, що вказані розрахунки є арифметично вірними, відповідають положенню чинного законодавства та умовам договору, а тому вимога про стягнення неустойки у розмірі 1 770 260,58 грн є обґрунтованою.
Відповідачем за первісним позовом не заперечується факт прострочення поставки товару за вказаними накладними, проте за доводами останнього у його діях відсутня вина та умисел у зв`язку з наявністю обставин непереборної сили. 
Щодо доводів відповідача за первісним позовом наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив про наявність форс-мажорних обставин та відсутності вини у останнього при виконанні свого зобов`язання за договорами, суд відзначає про таке.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (пункт 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Разом з тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
У постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 Верховний Суд зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що:
- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;
- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.
Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 29.06.2023 у справі №922/999/22 та від 13.12.2023 у справі №922/193/23.
У пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке: «Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу».
У постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 Верховний Суд зазначив, що судам необхідно встановити, зокрема, чи дотримався відповідач порядку повідомлення позивача про існування форс-мажорних обставин, а також встановити наслідки такого повідомлення/неповідомлення; у випадку встановлення несвоєчасного повідомлення/неповідомлення з`ясувати чи існували об`єктивні перешкоди щодо здійснення такого повідомлення та чи були вони безпосереднім наслідком дії форс -мажорних обставин.
Згідно з п. 10.1. договорів, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладання цього договору (або існували на дату укладання, але не впливали на можливість виконання цього договору) та виникли поза волею сторін, зокрема: надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, антитерористичними операціями, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, воєнний стан, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, акти тероризму, диверсія, піратство, вторгнення, революція, заколот, повстання, масові заворушення, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, інші стихійні лиха та інші випадки передбачені законодавством України.
Сторони можуть додатково домовитися про обставини, що визнаються ними як обставини непереборної сили, шляхом підписання додаткової угоди до Договору, яка має бути виконана у письмовій формі та підписана уповноваженими представниками Сторін і скріплена печатками. 
Згідно з умовами п. 10.2. договорів сторона, що не може виконати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами. 
Якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому цим договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання договору, то умови договору можуть бути подовжені на строк, рівний тривалості цих обставин, про що сторони укладають додаткову угоду (п. 10.3. договорів).
Обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання з поставки відповідач за первісним позовом зазначає, що на виконання п. 10.2 договорів останнім 05.01.2026 направлено на електронну адресу покупця листи вих. №05-01/26-2 та №05-01/26-1 від 26.01.2026, якими повідомлено про настання з 26.12.2025 обставин непереборної сили при виконанні договорів, строк закінчення яких наразі невідомий. 
В подальшому, 12.02.2026 разом із супровідним листом від 12.02.2026 вих.№12-02/26-1 направлено покупцю видані Дніпропетровською Торгово-промисловою палатою сертифікати №1200-26-0349 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.02.2026 №134/08-15 та №1200-26-0350 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 12.02.2026 №135/08-15, яким Дніпропетровська Торгово-промислова палата засвідчила форс мажорні обставини щодо обов`язку поставити та передати Товар відповідно до Специфікації №1 до договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦЗВ-07-02325-01 від 11.06.2025 та договору №ЦЗВ-07-02425-01 від 11.06.2025. Період дії форс-мажорних обставин з 01.12.2025 по 14.01.2026.
З наданих суду документів вбачається, що для виконання договорів та рознарядок 1 та 2 щодо поставки товару відповідачем за первісним позовом було укладено договір з ТОВ «ПРОГРЕС МАШБУД» на виготовлення готової продукції з давальницької сировини від 28.11.2025 № СМ-28/11-25, а також розміщено замовлення шляхом підписання специфікацій до договору поставки від 01.07.2025 №СМ-25/01-07 на виготовлення та поставку необхідних комплектуючих у їх виробника, ТОВ «ЕНВЕТРО».
У свою чергу, ТОВ «ЕНВЕТРО» лист від 26.12.2025 вих. №26/12 повідомлено відповідача за первісним позовом про настання обставин непереборної сили, які унеможливлюють своєчасне виконання зобов`язань щодо виготовлення та поставки замовленої продукції, зокрема лінз східчастих ЛС-212 у кількості 395 шт. Вказаний лист, як стверджує ТОВ «ЕНВЕТРО» отримано ним 29.12.2026.
Як вбачається із матеріалів справи відповідачем за первісним позовом було направлено позивачу за первісним позовом відповідні повідомлення про виникнення обставин непереборної сили 05.01.2026 (тобто після закінчення строку виконання договірних зобов`язань), та згодом відповідні сертифікати Дніпропетровської Торгово-промислової палати.
У вказаних сертифікатах Дніпропетровська Торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, що спричинили перерви в електропостачанні у ТОВ «ЕНВЕТРО» (виробника лінз східчастих ЛС-212), які, за повідомленням ПрАТ «ЛЬВІВОБЛЕНЕРГО», були викликані застосуванням за розпорядженням НЕК «Укренерго» стабілізаційних заходів для запобігання розвитку системної аварії внаслідок виникнення аварійного дефіциту потужносте в енергосистемі, які унеможливили виконання ТОВ «Смарт Ексім» договорів про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-07-02325-01 та № ЦЗВ-07-02425 01 від 11.06.2025 в зазначені терміни.
Проте, суд до означених вище обставин ставиться критично, оскільки фактично відповідачем за первісним позовом не враховано, що ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Тобто, чинним законодавством чітко визначено перелік обставин, які не можна вважати такими, що є підставою для звільнення від відповідальності. До таких обставин віднесено, зокрема, і недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника.
Отже, у даному випадку, не поставка своєчасно контрагентами відповідача товару, не може слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків поставки товару за договорами про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-07-02325-01 та № ЦЗВ-07-02425 01 від 11.06.2025.
З системного аналізу викладеного слідує, відповідачем за первісним позовом належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків поставки товару за договорами про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ЦЗВ-07-02325-01 та № ЦЗВ-07-02425 01 від 11.06.2025.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач за первісним позовом під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги за первісним позовом та свідчили про належне виконання свого обов`язку чи відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення штрафних санкцій.
Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» про стягнення 1 770 260, 58 грн.
Щодо зустрічних позовних вимог, суд відзначає про таке.
Як зазначено вище, 11.06.2025 між сторонами за результатом проведення тендерної закупівлі (оголошення № UA-2025-05-05-013232-а (Лот 1 та Лот 2)) укладені договори про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ЦЗВ-07-02325-01 та №ЦЗВ-07-02425-01.
У п. 11.1. договорів визначено, що постачальник до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання цього договору у вигляді гарантії, розмір якої становить:
за договором №ЦЗВ-07-02325-01 - 4% від ціни договору, що становить 588 667,63 грн,
за договором №ЦЗВ-07-02425-01- 5% від ціни договору, що становить 232 292,28 грн. 
Відповідно до п. 11.3. договорів надана постачальником у якості забезпечення виконання договору гарантія повинна свідчити про безумовний та безвідкличний обов`язок фінансової установи сплатити на користь покупця суму забезпечення у разі невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання першої вимоги покупця. Така оплата здійснюється без необхідності для покупця обґрунтувати свою вимогу, подавати будь-які інші документи, крім вимоги, або виконувати будь-які інші умови. У вимозі покупця повинно бути зазначено, що сума, яка вимагається, має бути сплачена у зв`язку з невиконанням / неналежним виконанням постачльником зобов`язань, передбачених цим договором. Вимога покупця може бути надана до фінансової установи у вигляді паперового оригіналу вимоги, оформленої належним чином (підписи уповноважених осіб, печатка), або автентичного SWIFT-повідомлення через банк покупця. 
Згідно з п. 11.4. договорів гарантія повинна бути видана фінансовою установою, яка має ліцензію на здійснення діяльності з надання гарантій та яку не включено до переліку юридичних осіб, щодо яких застосовано спеціальні економічні чи інші обмежувальні санкції державними органами України, США, країн ЄС, Радою безпеки ООН або будь-якою іншою державою чи організацією, рішення та акти якої є юридично обов`язковими. 
У п. 11.7. договорів визначено, що у разі порушення постачальником умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі непоставки товару у строк, встановлений п. 4.2 цього договору, покупець має право стягнути забезпечення виконання договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це постачальника в порядку згідно пп. 8.2.3. цього договору.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання пункту 11.1 договорів, ТОВ «Смарт Ексім» (позивачем за зустрічним позовом) з Акціонерним товариством «АЛЬТБАНК» (далі – Банк) договір про надання гарантії від 04.06.2025 №117159/V-2211 та договір про надання гарантії від 04.06.2025 №117159/V-2264.
На підставі договору про надання гарантії від 04.06.2025 №117159/V-2211 Банк видав банківську гарантію №117159/V-2211 від 04.06.2025 (далі – Банківська гарантія) на суму 588 667,63 грн на користь філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» для забезпечення виконання зобов`язань Принципала перед Бенефіціаром за договором №ЦЗВ-07-02325-01.
В якості забезпечення за вищезазначеною гарантією Принципалом було розміщено часткове грошове забезпечення (грошове покриття) в сумі 117 733,53 грн. 
30.01.2026 на адресу АТ «АЛЬТБАНК» надійшла від Бенефіціара вимога про сплату грошової суми відповідно до банківської гарантії від 04.06.2025 року №117159/V-2211 (вих. №ЦЗВ-25/259 від 30.01.2026) про сплату 588 667,63 грн за Банківською гарантією, у зв`язку з неналежним виконанням Принципалом умов Договору №ЦЗВ-07-02325-01.
Банком на вимогу Бенефіціара №ЦЗВ-25/259 від 30.01.2026 перераховано 588 667,63 грн за Банківською гарантією, що підтверджується платіжною інструкцією банку від 04.02.2026 №46295.
Принципалом, на виконання п. 5.1 договору про надання гарантії від 04.06.2025 №117159/V-2211 та вимоги Банку перераховано кошти у розмірі 470 934,10 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 04.02.2026 №2026.
Також на підставі договору про надання гарантії від 04.06.2025 №117159/V-2264 Банк видав банківську гарантію №117159/V-2264 від 04.06.2025 на суму 232 292,28 грн на користь філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» для забезпечення виконання зобов`язань Принципала перед Бенефіціаром за договором №ЦЗВ-07-02425-01.
В якості забезпечення за вищезазначеною гарантією Принципалом було розміщено часткове грошове забезпечення (грошове покриття) в сумі 46 458,46 грн. 
30.01.2026 на адресу АТ «АЛЬТБАНК» надійшла від Бенефіціара вимога про сплату грошової суми відповідно до банківської гарантії від 04.06.2025 року №117159/V-2264 (вих. №ЦЗВ-25/258 від 30.01.2026) про сплату 232 292,28 грн за Банківською гарантією №117159/V-2264 від 04.06.2025, у зв`язку з неналежним виконанням Принципалом умов договору №ЦЗВ-07-02425-01.
Банком на вимогу Бенефіціара №ЦЗВ-25/258 від 30.01.2026 перераховано 232 292,28 грн за Банківською гарантією, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.02.2026 №46296.
Принципалом, на виконання п. 5.1 договору про надання гарантії від 04.06.2025 №117159/V-2264 та вимоги Банку перераховано кошти у розмірі 185 833,82 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 04.02.2026 №2027.
Проте, позивач за зустрічним позовом вважає, що вимоги відповідача за зустріним позовом до Банку були неправомірними, а відтак отримані відповідачем за зустріним позовом за банківськими гарантіями грошові кошти у сумі в розмірі 820 959,91 грн підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом як такі, що була набуті відповідачем за зустріним позовом без достатньої правової підстави, у зв`язку із чим позивач подав цей зустрічний позов.
Відповідач за зустріним позовом заперечуючи проти позову зазначає, що у зв`язку із порушенням позивачем строків поставки товару настав гарантійний випадок, а вимоги філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» від 30.01.2026 № ЦЗВ-25/259 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 588 667,63 грн та від 30.01.2026 № ЦЗВ-25/258 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 232 292,28 грн є обґрунтованими, повністю відповідають умовам Гарантій і подані в межах строку дії Гарантій.
Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України). 
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).
Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Отже, основною із функцій гарантій є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.
З матеріалів справи вбачається, що постачальником було передано покупцю усю узгоджену кількість товару, однак з простроченням строків, тобто, виконано усі зобов`язання за договорами. 
Натомість, відповідач за зустріним позовом як Бенефіціар звернувся до гаранта з вимогою від 30.01.2026 № ЦЗВ-25/259 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 588 667,63 грн та з вимогою від 30.01.2026 № ЦЗВ-25/258 щодо сплати договірного забезпечення в сумі 232 292,28 грн у зв`язку з тим, що принципал (постачальник) - порушив зобов`язання за договорами, а саме не виконав зобов`язання в частині поставки товару у встановлені строки відповідно до умов договорів.
З наведеного вбачається, що відповідач за зустріним позовом звернувся до банку з вимогами вже після того, як постачальником було виконано зобов`язання за договорами.
Суд бере до уваги висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.05.2024 №910/17772/20 (п. 53) де вказано, зокрема, що гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Позивач мотивуючи вимоги позову посилається на наявність підстав для повернення йому коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Судом взято до уваги, що Верховний Суд у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 зазначив, що якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 “Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави” Цивільного кодексу України.
Згідно із статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Отже, за відсутності порушення (невиконання чи неналежного виконання) основного зобов`язання принципалом, у бенефіціара не виникає підстав для звернення до гаранта для виплати суми банківської гарантії, у такому випадку повернення бенефіціаром принципалу коштів за банківською гарантією відбувається відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутих.
У разі ненастання гарантійного випадку через виконання принципалом основного зобов`язання (відсутності порушення), сплачені кошти за банківською гарантією вважаються такими, що отримані бенефіціаром поза межами домовленостей, не на виконання основного договору та договору банківської гарантії.
При вирішенні спору щодо повернення бенефіціаром принципалу коштів за банківською гарантією, у першу чергу, дослідженню підлягають встановлення наявності чи відсутності гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією).
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №910/2024/24
Таким чином, позивач за зустрічним позовом , який передав у власність відповідача за зустріним позовом увесь передбачений договорами товар, а отже виконав прийняте на підставі цих правочинів зобов`язання.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/12114/23, підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання позивачем (принципалом) договору, а не певне порушення строків його виконання. Водночас відповідач (бенефіціар) не позбавлений права вжити передбачених законом та договором заходів задля поновлення свого порушеного права внаслідок несвоєчасного виконання постачальником своїх договірних зобов`язань.
Враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/12114/23, які підтримані Верховним Судом у постановах від 25.03.2025 у справі № 910/11352/24, від 23.07.2025 у справі № 910/2024/24, від 11.09.2025 у справі № 910/279/25 (про те, що підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання договору, а не певне порушення строків його виконання), то повне виконання позивачем за зустріним позовом свого зобов`язання за договорами поставки є підставою для повернення відповідачем за зустріним позовом отриманої суми забезпечення виконання договору (гарантії), оскільки підставою для утримання забезпечувальної суми є саме нездійснення постачальником дій, які складають зміст зобов`язання щодо поставки товару, чого не було встановлено у даній справі.
За наслідками дослідження доказів у справі, дійшов висновку, що станом на день звернення відповідача до банку (30.01.2026) із вимогами про сплату гарантійних платежів у зв`язку із настанням гарантійного випадку, такі вже припинили своє існування шляхом виконання постачальником станом на 14.01.2026 усіх своїх обов`язків за договорами, щодо поставки товару. А отже, відповідач за зустріним позовом отримав грошові кошти у сумі 820 959,91 грн за банківськими гарантіями №117159/V-2211 та №117159/V-2264 від 04.06.2025 безпідставно. 
Доказів повернення відповідачем безпідставно одержаних за рахунок позивача сум суду не надано.
За таких обставин з відповідача за зустріним позовом на користь позивача за зустріним позовом відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню 820 959,91 грн безпідставно набутих коштів.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та про задоволення позовних вимог за зустріним позовом. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем за первісним та позивачем за зустрічним позовом витрат по сплаті судового збору покладаються відповідно на відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом.
При цьому, відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.
Отже, в даному випадку, з огляду на задоволення первісного позову і задоволення зустрічного позову наявні процесуальні підстави для зустрічного зарахування, за результатом якого суд стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошові кошти у сумі 949 300,67 грн (1 770 260,58 грн – 820 959,91 грн) та судового збору у розмірі 11 391,61 грн (21 243,13 грн – 9 851,52 грн).
Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, 3А, офіс 63, ідентифікаційний код 41104270) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) неустойку (штраф) у розмірі 1 770 260 грн 58 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 21 243 грн 13 коп.
3. Зустрічний позов задовольнити повністю.
4. Стягнути Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, 3А, офіс 63, ідентифікаційний код 41104270) безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів у розмірі 820 959 грн 91 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 851 грн 52 коп.
5. Провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню за первісним і зустрічним позовами та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Ексім» (04053, м. Київ, Кудрявський узвіз, 3А, офіс 63, ідентифікаційний код 41104270) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) грошові кошти у сумі 949 300,67 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 391 грн 61 коп.
6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.07.2026.

Суддя Л. Г. Пукшин