ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/13131/24 пров. № А/857/42319/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року (суддя Максимчук О.О., ухвалене в м. Рівне о 14:18, повний текст складено 18.09.2025) у справі № 460/13131/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДПС у м.Києві про визнання протипнавним та скасування податкового повідомлення - рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 23.07.2024 №00199420705 про застосування штрафу в сумі 280715,50 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління ДПС у Волинській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його прийнятті, неповне з`ясування обставин у справі, які необхідно було встановити, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у справі № 460/13131/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт, зокрема, зазначає, що в ході проведення перевірки відповідно до баз даних ДПС України СОД РРО через ПРРО в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 за період 14.06.2024 по 20.06.2024 встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а саме наявність на початок проведення перевірки у продажу товарів, які жодним чином необліковані, а також продаж в ході проведення перевірки необлікованих товарів. Зауважує, що відповідач під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію, яка міститься в СОД РРО. Отже, вважає, що контролюючим органом у належному порядку встановлено порушення на підставі даних СОД РРО. Також зазначає, що 14 червня 2024 року на початок проведення перевірки посадовим особам ГУ ДПС у місті Києві позивачем було надано Договір комісії від 29 квітня 2024 року, Акт приймання-передачі товарів від 01 червня 2024 року та форму обліку товарних запасів за червень 2024 року, яка складалася з 4 стовпців в якій було зазначено вищезгаданий акт приймання передачі та 3 чеки. Зазначені документи були також надіслані цінним листом з описом вкладення на поштову адресу ГУ ДПС у м. Києві. Водночас, зазначає, що до позову позивач долучає більш розширений пакет документів, зокрема форму обліку товарних запасів в іншій редакції та акт приймання передачі товарів від 10 червня 2024 року, який внесений в зазначену форму обліку датою до початку перевірки. Пізніше, до відповіді на відзив позивачем додатково було долучено акт приймання передачі товарів від 20 червня 2024 року, який в формі обліку жодним чином не відображений, що тільки підтверджує встановлене порушення. Звертає увагу суду на тому, що вищезазначені документи не були предметом дослідження посадових осіб контролюючого органу, які безпосередньо проводили перевірку, оскільки такі документи не були надані контролюючому органу ні на початок проведення перевірки, ні надіслані на адресу контролюючого органу цінним листом з описом вкладення. Жодних доказів надання/надіслання податковому органу вищезазначених документів позивачем не надано. ГУ ДПС у Волинській області наголошує на тому, що, форма обліку повинна містити відомості про усі первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару, а зазначення таких реквізитів у Формі обліку повинне співпадати з кореспондуючими у первинних документах, котрі є невід`ємною частиною такого обліку. Зауважує, що в розумінні пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР платник податків зобов`язаний подавати до фактичної перевірки не тільки документи про "походження" товару, але й документи які окремо засвідчують обставину "облік" товарів. Відтак, вважає, що первинні документи, наявні у суб`єкта господарювання, є свідченням походження товару, втім наявність таких документів не звільняє суб`єкта господарської діяльності від обов`язку ведення обліку таких товарів відповідно до Порядку №496, ведення форми обліку товарних запасів.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Представник позивача в судовому засіданні рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без її участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) згідно з даними витягу з ЄДРПОУ зареєстрований в установленому законом порядку 19.03.2024 як фізична особа-підприємець (номер запису 2011160010002003808) та перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 групи, а видами економічної діяльності позивача за КВЕД є: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпечення спеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах;
Так, наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 13.06.2024 №4140-п “Про проведення фактичних перевірок” призначено проведення фактичних перевірок на підставі п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, п.69.27 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні Положення” Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами доповненнями, Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, зі змінами та доповненнями, Закону України від 21 червня 2012 року № 5007-VI “Про ціни і ціноутворення”, зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС. Відповідно до додатку №4 до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 13.06.2024 №4140-п в переліку платників податку для проведення фактичних перевірок міститься магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: м. Київ, Оболонський р-н, проспект Степана Бандери, 23. У вказаному додатку визначено вид перевірки: фактична та тривалість перевірки, яка не повинна перевищувати 10 діб, дата початку перевірки визначена 14.06.2024.
На підставі зазначеного наказу Головним управлінням ДПС у м. Києві видано направлення на перевірку №13639/26-15-07-07-01 від 13.06.2024, №13638/26-15-07-07-01 від 13.06.2024, №13637/26-15-07-07-01 від 13.06.2024 для проведення вказаної перевірки магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: м. Київ, Оболонський р-н, проспект Степана Бандери, 23.
В період з 14.06.2024 по 21.06.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено фактичну перевірку господарської одиниці, а саме магазину “Ябко” за адресою: м. Київ, Оболонський р-н, проспект Степана Бандери, 23, за результатами якої складено акт (довідка) фактичної перевірки за реєстраційним номером №71104/26/15/07/3610509778 від 21.06.2024 (№010180). 
Відповідно до висновків вказаного акту (довідки) фактичної перевірки встановлено наступні порушення: пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами та доповненнями) а саме: встановлено факт порушення ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, які на момент перевірки знаходились у місці їх продажу – виявлено необлікованих товарів на суму 280715,50 гривень (позивачем у визначену дату та час на запит посадових осіб контролюючого органу не надано документів, що підтверджують облік та походження товару на початок проведення перевірки); статті 44, пункту 85.2 статті 85 ПК України, а саме: суб`єктом господарювання до перевірки не надано документи згідно запиту про надання документів від 14 червня 2024 року; частини четвертої, статті 24 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (зі змінами і доповненнями), а саме: суб`єктом господарювання допущено до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки від 21.06.2024 №5344/26-15-07-07-00-17, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , які є представниками ФОП ОСОБА_1 на підставі договору про спільну діяльність, відмовились від підписання акту фактичної перевірки та його отримання. Зазначений акт контролюючого органу про результати перевірки №71104/26/15/07/3610509778 від 21.06.2025 був надісланий контролюючим органом 27.06.2024 засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу позивача: АДРЕСА_2 , однак таке поштове відправлення було повернуто відповідачу поштовою службою 02.07.2024 з відміткою “адресат відсутній за вказаною адресою”.
Також, Головне управління ДПС у м. Києві направило до ГУ ДПС у Волинській області матеріали зазначеної вище фактичної перевірки, за основним місцем обліку платника податків у відповідності до пп.1.6.3.4 пп.1.6.3 п.1.6 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 року №470 (в редакції наказу ДПС України від 30.09.2021 року №729).
Відтак, за результатами розгляду матеріалів акту перевірки Головним управлінням ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.07.2024 №00199420705 (залишене без змін в адміністративному порядку), згідно з яким за порушення п. 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 року №265/95-ВР, на підставі ст. 20 Закону №265/95-ВР, пункту 54.3 статті 54 ПК України до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 280715,50 грн.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, звернувся з вказаним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зробив висновок, що на момент проведення перевірки та здійснення реалізації товару у позивача були наявні первинні документи на їх придбання (надходження), що свідчить про їх належний облік, а відтак, вважав, що відповідачем не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення щодо позивача.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктами 61.1, 61.2 статті 61 Податкового кодексу України (далі – ПК України) визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Як визначено підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пунктів 80.1, 80.2, 80.4, 80.5 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
За приписами пунктів 80.7, 80.9, 80.10 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Нормами п. 82.3. статті 82 цього Кодексу визначено, що тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.
Згідно з підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації. 
Пунктом 80.10 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, що у спірних правовідносинах у цій справі фактична перевірка здійснювалася відповідачем з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), про що йдеться в наказі ГУ ДПС у м. Києві від 13.06.2024 №4140-п.
Як визначено пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Як вбачається з наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 13.06.2024 №4140-п “Про проведення фактичних перевірок”, підставою для перевірки серед іншого зазначено підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, яким передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформувала висновок про те, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду в подальшому було відображено у послідовній практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 23.02.2023 у справі № 160/20112/21, від 23.02.2023 у справі № 600/1402/22-а.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що на підтвердження отримання відповідної інформації про можливі порушення податкового законодавства, відповідач надав доповідну начальника управління фактичних перевірок від 13.06.2024 №1127/26-15-07-07-00-12 (том 1 а.с. 147), згідно якої вбачається, що до Головного управління ДПС у м. Києві надійшло звернення від споживача від 10.06.2024 № б/н (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 12.06.2024 № С/832/E3) щодо можливих порушень при проведені розрахунків за товари у торговій мережі під торговою маркою “ЯБКО” та надана інформація, що в магазинах під торговою маркою “ЯБКО”, які розташовані на території м. Києва, здійснюється реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту без видачі фіскальних чеків. 
Також, відповідачем надано звернення споживача від 10.06.2024, яке зареєстровано у ГУ ДПС у м. Києві 12.06.2024 за №С/832/ЕЗ, яким споживач просить провести перевірку мережі магазинів “Ябко” у м. Києві.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, що в наказі №4140-п від 13.06.2024 “Про проведення фактичних перевірок” підставою для її проведення є п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, п.69.27 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні Положення” Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами доповненнями, Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, зі змінами та доповненнями, Закону України від 21 червня 2012 року № 5007-VI “Про ціни і ціноутворення”, зі змінами та доповненнями, також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС та доповідна записка управління фактичних перевірок від 13.06.2024 №1127/26-15-07-07-00-12, яка ґрунтується на зверненні споживача від 10.06.2024 №б/н (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 12.06.2024 №С/832/ЕЗ).
Відтак, зі змісту цього наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки так і фактична підстава з посиланням на наявну інформацію про можливі порушення згідно повідомлення споживача. Отже, вищевказані доводи позивача щодо неправомірності проведення контролюючим органом фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваних ППР.
Так, щодо ненаправлення позивачу акту перевірки, суд першої інстанції вірно зазначив, що пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем) або особисто вручені платнику податків (його представнику). Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22 березня 2024 року у справі № 380/13865/22. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 812/821/17 у якій суд вказав, що у пункті 42.2 статті 42 ПК України закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. Така правова позиція, зокрема, але не виключно, викладена у постановах Верховного Суду по справах №420/26492/21 від 15.02.2023 року, №140/30/20 від 20.10.2020 року, №160/6980/20 від 14.07.2022 року, №823/1606/17 від 11.06.2020 року.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки від 21.06.2024 №5344/26-15-07-07-00-17, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , які є представниками ФОП ОСОБА_1 на підставі договору про спільну діяльність, відмовились від підписання акту фактичної перевірки та його отримання. Зазначений акт контролюючого органу про результати перевірки №71104/26/15/07/3610509778 від 21.06.2025 був надісланий контролюючим органом 27.06.2024 засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 161-162) на податкову адресу позивача: АДРЕСА_2 , однак таке поштове відправлення було повернуто відповідачу поштовою службою 02.07.2024 з відміткою “адресат відсутній за вказаною адресою” (том 1, а.с. 161).
Відтак, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки відповідачем виконано вимоги щодо надіслання акта фактичної перевірки за податковою адресою позивача, доводи позивача про незаконність дій працівників ДПС, які полягають у ненаданні акта фактичної перевірки, не знаходять свого підтвердження. 
Щодо порушень, покладених в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в оскаржуваному рішенні від 23.07.2024 №00199420705, винесеному на підставі акта перевірки №71104/26/15/07/3610509778 від 21.06.2024, встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (далі - Закон №265/95-ВР).
Як вбачається з вказаного акта фактична перевірка проводилась посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві в магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 23, яка розпочалась 14.06.2024 о 13:49 год та закінчилась 21.06.2024 о 16:20 год. Перевіркою встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами та доповненнями) а саме: встановлено факт порушення ведення в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, які на момент перевірки знаходились у місці їх продажу – виявлено необлікованих товарів на суму 280715,50 гривень (позивачем у визначену дату та час на запит посадових осіб контролюючого органу не надано документів, що підтверджують облік та походження товару на початок проведення перевірки). 
Як вбачається з даного акту, під час проведення перевірки позивачем було надано серед іншого: форму обліку товарних запасів, договір комісії, акт приймання-передачі за договором комісії, про що зазначено в п. 4.5. акту. 
Також позивачем було додатково надіслано 14.06.2024 засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” Головному управлінню ДПС у м. Києві договір суборенди на 2 арк, договір співпраці на 8 арк., форму ведення обліку товарів на 1 арк та договір комісії на 40 арк, які доставлені контролюючому органу 17.06.2024 (том 1 а.с. 35-37), на виконання запиту ГУ ДПС у м. Києві від 14.06.2024. Факт надання таких документів не заперечується стороною відповідача та третьої особи.
Відтак, як вірно вказав суд першої інстанції, що на запит податкового органу позивач надав документи, які ним витребовувалися, а частина була пред`явлена за місцем проведення перевірки під час її проведення.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, що всі вище вказані документи були представлені контролюючому органу до закінчення перевірки, яка зокрема закінчилась 21.06.2024 о 16:20, про що зазначено в п. 3.2 акту фактичної перевірки від 21.06.2024.
Пунктом 12 статті 3 Закону №-265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Поряд з цим, відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №231, до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій віднесені, зокрема: смартфони, мобільні телефони та акустичні системи (колонки), мультимедійні колонки.
Як визначено статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Разом з тим, факт неведення (відсутність) обліку товарних запасів, а з точки зору наявності підстав для притягнення до відповідальності саме реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку, зокрема правовий зміст суб`єктивної та об`єктивної сторони даного правопорушення повинен бути підтверджений відповідними доказами: первинними документами (касові та товарні чеки; видаткові та товаро-транспортні накладні; рахунки з відмітками про отримання оплати по таких рахунках тощо), які засвідчують факт безпосередньої реалізації товарів, відносно яких суб`єктом господарювання не здійснювався облік, в тому числі відсутні документи на його придбання (походження).
Суд першої інстанції вірно зазначив, що правила ведення обліку товарних запасів, які поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033 (далі - Порядок №496).
Пунктом 2 розділу І Порядку №496 визначено, що у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару. Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації. Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі. Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші. Записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів.
Пунктом 9 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до договору комісії №КД-01-06-24-ПО від 01.06.2024, укладеного між ФОП ОСОБА_4 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер) визначено умови такого договору, зокрема комісіонер зобов`язується за дорученням комітента, від свого імені за плату укладати за рахунок комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором. Відповідно до пункту 1.2 договору, конкретні умови договору щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, а також інші умови та вказівки комітента наведено у актах приймання-передачі товарів до цього договору. Пунктом 1.3 договору передбачено, що виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає договір купівлі-продажу з третьою особою. 
Також як вірно встановив суд першої інстанції, що протягом часу проведення фактичної перевірки, контролюючому органу було надано форму ведення обліку товарних запасів за місцем продажу за адресою: АДРЕСА_1 , до якої внесено відомості про надходження товару 01.06.2024 відповідно до акту приймання-передачі товарів до договору комісії №КД-01-06-24-ПО від 01.06.2024 від ФОП ОСОБА_4 на суму 2511811,00 грн.
Окрім цього, позивачем направлено на адресу контролюючого органу договір комісії №МА-2904-24-ПО від 29.04.2024 та форму ведення обліку товарних запасів за місцем продажу за адресою: АДРЕСА_1 , до якої внесено відомості про надходження товару 01.06.2024 відповідно до акту передачі товарів до договору комісії №КД-01-06-24-ПО від 01.06.2024 від ФОП ОСОБА_4 на суму 2511811,00 грн та 10.06.2024 відповідно до акту передачі товару до договору комісії №КД-01-06-24-ПО від 01.06.2024 від ФОП ОСОБА_4 на суму 498860,42 грн.
Крім цього, в акті перевірки від 21.06.2024 в пункті 4.5 зазначено, що для перевірки було надано акти приймання-передачі. Зокрема, контролюючому органу було надано акт приймання-передачі від 01.06.2024 до договору комісії №КД-01-06-24-ПО від 01.06.2024 та акт приймання-передачі товарів від 10.06.2024 до договору комісії №КД-01-06-24-ПО, які містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (постачальник (комітент) ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), отримувач (комісіонер) ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), дати проведення операції, найменування, кількість та вартість товару, а також найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в акті приймання-передачі товарів до договору комісії.
Зважаючи на наведене суд першої інстанції вірно вказав, що подані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних документів, які передбачені Порядком № 496. Жодних зауважень щодо змісту, форми цих документів як і будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковий орган не навів. Відповідач також не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції щодо придбання позивачем товару, який реалізовувався ним у господарській одиниці магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” в м. Київ, проспект Степана Бандери, 23, позаяк представлені контролюючому органу форми ведення обліку товарних запасів, до закінчення проведення перевірки 21.06.2024 о 16 год 20 хв, чітко відображають загальну номенклатуру та вартість товарів, які співвідносяться з актами приймання-передачі товарів до договору комісії. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ключовим у спірних правовідносинах є саме факт ведення належного обліку товарів, а не факт наявності на момент фактичної перевірки документів, які засвідчують цей факт. Тому, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.
Також суд першої інстанції вірно врахував позицію Верховного Суду викладену у постанові від 11 січня 2024 року у справі №420/12275/22, де зокрема Суд дійшов висновку, що платник податків звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 20 Закону №265/95-ВР, у разі надання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), до часу завершення перевірки.
Окрім цього суд першої інстанції вірно зазначив, що ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи, є словосполучення "товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу". Суд зауважує, що перевірка здійснювалась в період з 14.06.2024 по 21.06.2024 та закінчилась 21.06.2024 о 16:20 год.
Вказане положення деталізується у пункті 10 Порядку № 496, де чітко зазначено, що форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Пунктом 20.1.9. ПК України визначено, що контролюючі органи мають право під час проведення перевірки вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.
При цьому проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).
Відтак, за своєю суттю інвентаризація - це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації.
Таким чином, проведення платником податків на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду , викладеною у постановах від 06.02.2020 у справі №807/1556/17, від 18.03.2024 у справі №120/2466/23 та від 15.04.2024 справі №120/2764/23.
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, що жодної вимоги щодо проведення інвентаризації у магазині “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, 23, де здійснює господарську діяльність позивач, контролюючим органом не вручалася та не направлялася, доказів протилежного до матеріалів справи не надано.
Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 у справі №640/966/20 вказав, що при поданні первинних документів, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку вони повинні бути досліджені в судовому засіданні та їм повинна бути надана правова оцінка.
Відтак, з урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи у розумінні приписів Порядку № 496 є належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що доводи податкового органу фактично ґрунтуються на аналізі реальності здійснення господарської операції за договором комісії, яка може бути перевірена контролюючим органом під час проведення відповідної перевірки платника податків. Разом з тим, за обставинами справи предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), дотримання вимог законодавства щодо встановлених Державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки). Отже, реальність виконання умов договору комісії не є предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання документів на підтвердження походження товарів та встановлення його реального власника не спростовує факт належного їх обліку.
Частиною 1 статті 1011 Цивільного кодексу України визначено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до частиною 1 статті 1013 Цивільного кодексу України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Отже з аналізу вказаних норм не випливає обов`язок комісіонера надати інші документи про походження товару, окрім договору та акту приймання-передачі.
Також суд першої інстанції вірно звернув увагу, на ту обставину, що на надані третьою особою фіскальні чеки на придбані товари в торговій точці за адресою: м Київ, проспект Степана Бандери, 23 (том 2 а.с. 101-112), з яких судом встановлено, що кожне найменування товару у вказаних чеках наявне в акті приймання-передачі товарів від 10.06.2024, що свідчить про реалізацію облікованого товару, який відображений в первинних документах, наданих під час перевірки, а зокрема до її завершення 21.06.2024. 
Відтак, враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент проведення перевірки та здійснення реалізації товару у позивача були наявні первинні документи на їх придбання (надходження), що свідчить про їх належний облік, а відтак податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області №00199420705 від 23.07.2024, якими до позивача застосовано штрафні санкції за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у сумі 280715,50 грн, підлягає скасуванню.
З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року у справі № 460/13131/24 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 06.05.2026