ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/4478/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача - Андрійко О. В. (адвоката, в режимі відеоконференції), 
відповідача - Адамова А. Д. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Централ Парк"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (колегія суддів: Тарасенко К. В. - головуюча, Коробенко Г. П., Сибіга О. М.) у справі

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Централ Парк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Отато"

про витребування майна, 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Централ Парк" (далі - ОСББ "Централ Парк") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Отато" (далі - ТОВ "Отато"), в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просило витребувати з незаконного володіння відповідача на користь співвласників багатоквартирного будинку № 7 на вул. Джона Маккейна (колишня назва - вул. Івана Кудрі) у м. Києві нежитлові приміщення: № 449-А загальною площею 142,5 м2 та № 449-Б загальною площею 12,9 м2.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСББ "Централ Парк" посилалося на те, що у власності відповідача перебувають приміщення, які за законом належать до допоміжних приміщень, оскільки забезпечують експлуатацію всього будинку та побутове обслуговування його мешканців. За твердженням позивача, спірні нежитлові приміщення № 449-А та № 449-Б - це спільне майно співвласників житлового будинку, ці приміщення є допоміжними приміщеннями, тому державна реєстрація права власності на майно за відповідачем є такою, що здійснена за відсутності законних підстав, та порушує права співвласників. На думку позивача, співвласники квартир у будинку ОСББ "Централ Парк" є власниками всіх допоміжних приміщень, у тому числі й спірних приміщень, і мають право на повернення їм цих приміщень.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 (суддя Курдельчук І. Д.) у справі № 910/4478/24 позов ОСББ "Централ Парк" задоволено повністю.

Витребувано з незаконного володіння ТОВ "Отато" на користь співвласників багатоквартирного будинку № 7 на вул. Джона Маккейна (колишня назва - вул. Івана Кудрі) у м. Києві таке майно: 1) нежитлове приміщення, нежитлові приміщення з № 1 до № 10 (група приміщень № 449-А) (в літ. 2-А), загальна площа (м2): 142,5, адреса: м. Київ, вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), будинок 7, приміщення 449-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1570036080000; 2) нежитлове приміщення, нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 449-Б) (у літ.2-А), загальна площа (м2): 12,9, адреса: м. Київ, вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), будинок 7, приміщення 449-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 15700685800001), які утворились у результаті поділу приміщення № 449, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), будинок 7.

2.2. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСББ "Централ Парк", виходив із того, що висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 № 3537, технічним паспортом на будинок від 22.10.2014, журналом підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями підтверджується належність спірних приміщень № 449-А та №449-Б до допоміжних. 

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні приміщення є неподільною спільною власністю всіх власників квартир у будинку на вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), 7 у м. Києві в силу закону. Суд погодився з доводами позивача про те, що спірні приміщення є майном загального користування, яке забезпечує життєдіяльність будинку, тому є спільною власністю всіх співвласників квартир у житловому будинку, яке протиправно вибуло із володіння власників поза їх волею. За висновком суду, право спільної власності на спірні приміщення № 449-А та № 449-Б як на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку на вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), 7 у м. Києві встановлено статтею 382 Цивільного кодексу України та підтверджено висновками Конституційного Суду України у рішенні № 4-рп/2004.

Суд першої інстанції також зазначив, що спірна група приміщень № 449-А та № 449-Б є допоміжними приміщеннями, ніколи не проектувалися як окрема нерухомість комерційного призначення, тому ні замовник будівництва, ні інші особи не мали права всупереч волі співвласників квартир у будинку продавати ці приміщення від свого імені у власність третім особам, в тому числі відповідачеві. 

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що право спільної власності на спірні приміщення як на допоміжні приміщення виникло в мешканців будинку за результатами приватизації чи придбання квартир, не припинялося в законний спосіб, але вибуло із володіння мешканців, права яких представляє ОСББ "Централ Парк". Оскільки, за висновком суду, спірні приміщення № 449-А та № 449-Б на вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), 7 у м. Києві вибули з володіння співвласників багатоквартирного будинку поза їхньою волею, то суд дійшов висновку про задоволення позову ОСББ "Централ Парк" про витребування майна з незаконного володіння відповідача на підставі пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України. При цьому суд зазначив, що трирічний строк позовної давності припав на період, у який строк давності було зупинено, тому до позовних вимог ОСББ "Централ Парк" позовна давність не підлягає застосуванню.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/4478/24 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 у справі №910/4478/24. Прийнято нове рішення, яким у позові ОСББ "Централ Парк" відмовлено в повному обсязі.

2.4. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не погодився з його висновками про належність спірних приміщень до допоміжних. Як зазначив суд апеляційної інстанції, при оцінці висновку будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 № 3537 суд першої інстанції не врахував того, що наданий для проведення експертизи технічний паспорт від 22.10.2014 не містить, зокрема, основної частини 1-го поверху, а тому у висновку зазначено про неможливість відобразити план групи приміщень № 449 відповідно до технічного паспорта. Відтак, як зазначив суд апеляційної інстанції, експертне дослідження було проведено за відсутності необхідних документів, тому висновок суду першої інстанції про належність спірних приміщень до допоміжних не може ґрунтуватися виключно на висновку експерта.

Дослідивши технічний паспорт на будинок від 22.10.2014 та журнал підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями, суд апеляційної інстанції виснував про відсутність підстав для висновку про те, що спірні приміщення проектувались як допоміжні. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що 09.10.2017 між відповідачем та ТОВ "Буджитлостандарт" укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 449 на вул. Джона Маккейна (вул. Івана Кудрі), будинок 7 у м. Києві. За змістом цього договору спірні приміщення поіменовані як нежитлові приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів належності спірних приміщень до допоміжних приміщень. 

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не довів обставин щодо належності спірних приміщень до допоміжних, тому відсутні підстави для висновку про те, що власником таких приміщень є позивач в силу вимог закону. Натомість, як зазначив апеляційний господарський суд, матеріалами справи підтверджується законне набуття відповідачем права власності та володіння таким майном. Тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення віндикаційного позову про витребування спірного майна.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСББ "Централ Парк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/4478/24 скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 у справі № 910/4478/24 залишити в силі.

Скаржник також просить покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 60 419,60 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 43 400,00 грн. 

3.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ОСББ "Централ Парк" зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ОСББ "Централ Парк", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України, викладених у постановах 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, від 12.04.2023 у справі № 638/5304/21, від 24.05.2023 у справі № 554/8296/21, від 11.03.2026 у справі № 523/14443/21, від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, від 16.12.2020 у справі № 914/554/19, від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц, від 13.04.2021 у справі № 916/2961/18, від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 15.09.2020 у справі № 904/5047/183. 

Крім того, скаржник, мотивуючи касаційну скаргу, посилається на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 711/10912/17, від 06.04.2022 у справі № 461/5209/19, від 25.07.2024 у справі № 756/10964/19, від 22.01.2025 у справі № 760/33583/21. 

ОСББ "Централ Парк" зазначає, що відповідно до вимог закону допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями за їх технічними характеристиками та призначенням, при цьому перелік допоміжних приміщень є відкритим (невичерпним). На думку скаржника, диспетчерська, кабінет головного інженера, інженерний відділ, приміщення майстрів, бухгалтерія, інвентарна, архів та інші приміщення, що входили до складу групи "приміщення ЖКГ", за своєю природою є саме підсобними та технічними приміщеннями, призначеними для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Крім того, за твердженням скаржника, апеляційний господарський суд порушив вимоги статей 86, 98, 104 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фактично замість оцінки висновку експерта в сукупності з іншими доказами повністю відхилив його без належної мотивації, чим порушив вимоги щодо оцінки доказів. 

3.3. ТОВ "Отато" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ОСББ "Централ Парк" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/4478/24 - без змін; судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді касаційної інстанції, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покласти на ОСББ "Централ Парк". Відповідач зазначає, що не погоджується з доводами касаційної скарги, посилається на їх безпідставність та необґрунтованість. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що згідно з даними сертифіката ДАБІ № ІУ163171780282 від червня 2017 року об`єкт будівництва житлово-адміністративного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського і торговельного призначення та наземними та підземними паркінгами за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Івана Кудрі, 7, введено в експлуатацію 29.06.2017 (дата початку будівництва - 01.03.2009, дата закінчення будівництва - 01.06.2017). Замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю "Буджитлостандарт" (далі - ТОВ "Буджитлостандарт").

4.2. Згідно з даними журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями літ. 2-А на 1-му поверсі будинку № 7 на вул. Івана Кудрі у м. Києві, який міститься у Технічному паспорті від 22.10.2014, група приміщень № 449 площею 155,4 м2 передбачена як "приміщення ЖКГ" та включає в себе: тамбур, диспетчерську, коридор, санвузол, вбиральню, кабінет головного інженера, інженерний відділ, приміщення майстрів, інвентарну, бухгалтерію, архів, кабінет директора.

4.3. 09.10.2017 між відповідачем та ТОВ "Буджитлостандарт" укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 449 на вул. Джона Маккейна (вул. Івана Кудрі), будинок 7 у м. Києві.

4.4. У подальшому приміщення № 449 поділено на: приміщення № 449-А (142,5 м2) та приміщення № 449-Б (12,9 м2).

4.5. 19.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу приміщення № 449-Б ТОВ "Отато" продало фізичній особі ОСОБА_1 .

4.6. 20.02.2023 між ТОВ "Отато" та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна.

4.7. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових справ (індексний номер: 370766868 від 21.03.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1570068580000), відповідач із 20.02.2023 зазначений власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Джона Маккейна (вул. Івана Кудрі), будинок 7, приміщення № 449-Б загальною площею 12,9 м2. Для державної реєстрації права власності подано договір про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.02.2023.

4.8. Згідно з даними витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер: 370766868 від 21.03.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1570036080000) ТОВ "Отато" із 06.06.2018 зазначене власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Джона Маккейна (вул. Івана Кудрі), будинок 7, приміщення № 449-А загальною площею 142,5 м2. Для державної реєстрації права власності подано договір купівлі-продажу від 09.10.2017.

4.9. У будинку за адресою вул. Івана Кудрі (нове найменування - вул. Джона Маккейна), 7 у м. Києві було створено ОСББ "Централ Парк", яке 31.10.2018 зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер запису 10701020000079144.

4.10. ОСББ "Централ Парк", посилаючись на те, що спірні нежитлові приміщення є допоміжними приміщеннями та спільним майном співвласників житлового будинку в силу закону, а державна реєстрація права власності на майно за відповідачем є такою, що здійснена за відсутності законних підстав, та порушує права співвласників, звернувся з позовом до ТОВ "Отато" про витребування спірного майна.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

В суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги ОСББ "Централ Парк" про витребування з незаконного володіння ТОВ "Отато" на користь співвласників багатоквартирного будинку № 7 на вул. Джона Маккейна (колишня назва – вул. Івана Кудрі) у м. Києві нежитлових приміщень № 449-А загальною площею 142,5 м2 та № 449-Б загальною площею 12,9 м2.

5.4. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСББ "Централ Парк" посилалося на те, що у власності відповідача перебувають приміщення, які за законом належать до допоміжних приміщень, оскільки забезпечують експлуатацію всього будинку та побутове обслуговування його мешканців. За твердженням позивача, спірні нежитлові приміщення № 449-А та № 449-Б - це спільне майно співвласників житлового будинку, ці приміщення є допоміжними приміщеннями, тому державна реєстрація права власності на майно за відповідачем є такою, що здійснена за відсутності законних підстав, та порушує права співвласників. На думку позивача, співвласники квартир у будинку ОСББ "Централ Парк" є власниками всіх допоміжних приміщень, у тому числі й спірних приміщень, і мають право на повернення їм цих приміщень.

5.5. Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

5.6. Відповідно до частини 1 статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

5.7. Статтею 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, яке є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

5.8. Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначаються особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, а також врегульовано правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

У статті 1 цього Закону наведено зміст основних термінів, зокрема, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. 

5.9. Відповідно до статті 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.

Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності. 

5.10. Згідно із частинами 1, 2 статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

5.11. Колегія суддів також зазначає, що допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21. 

5.12. Отже, законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку правового режиму допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, від 03.08.2022 у справі № 3168/19, від 26.10.2022 у справі № 916/2022/21. 

Визначальним у спорах за позовом співвласників багатоквартирного будинку щодо захисту прав на спільне майно багатоквартирного будинку є визначення правового режиму такого майна, тобто, чи належить воно до допоміжних приміщень у структурі житлового будинку, яким чином таке приміщення або його частину передано у приватну власність, та чи здійснена така передача за згодою співвласників. Подібні висновки викладені в постановах Верховного суду від 07.08.2024 у справі № 200/6203/19, від 09.04.2025 у справі № 759/17288/21. 

5.13. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСББ "Централ Парк", виходив із того, що висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 № 3537, технічним паспортом на будинок від 22.10.2014, журналом підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями підтверджується належність спірних приміщень № 449-А та №449-Б до допоміжних.

5.14. Натомість суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСББ "Централ Парк", зазначив, що позивач не довів обставин щодо належності спірних приміщень до допоміжних, тому відсутні підстави для висновку про те, що власником таких приміщень є позивач в силу вимог закону.

5.15. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСББ "Централ Парк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ОСББ "Централ Парк" зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ОСББ "Централ Парк", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.16. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
.
5.17. Касаційна скарга з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2
статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України, викладених у постановах 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, від 12.04.2023 у справі № 638/5304/21, від 24.05.2023 у справі № 554/8296/21, від 11.03.2026 у справі № 523/14443/21, від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, від 16.12.2020 у справі № 914/554/19, від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц, від 13.04.2021 у справі № 916/2961/18, від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 15.09.2020 у справі № 904/5047/183. 

5.18. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду 30.06.2022 у справі № 922/1406/21, сформульовано такий висновок:

"6.10. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень".

5.19. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 554/8296/21, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17, від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, від 12.04.2023 № 638/5304/21, на які посилається скаржник.

5.20. У постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 554/8296/21, на яку посилається скаржник, викладено такий висновок: 

"Отже, нормами законодавства визначено, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому немає підстав стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин".

5.21. У постанові Верховного Суду від 11.03.2026 у справі № 523/14443/21, на яку посилається  ОСББ "Централ Парк", сформульовано такий висновок: 

"Цілком очевидно, що виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити режим спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім відповідач-2, який є їх останнім набувачем, має довести винятковий режим спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням - для потреб непромислового характеру (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц)".

5.22. На думку скаржника, апеляційний господарський суд також не врахував висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 914/554/19:

"31. Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками (у даному випадку - в особі відповідача-2) будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав".

5.23. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц, на яку посилається скаржник, сформульовано такий висновок:

"Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання".

5.24. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 916/2961/18 викладено висновок про те, що спірні приміщення є допоміжними, оскільки такі приміщення первинно планувалися як допоміжні, вони не є ізольованими, належать до житлового фонду і не є самостійним об`єктом нерухомого майна, належать власникам квартир будинку на праві спільної сумісної власності, представником яких є позивач.

5.25. У постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18, на яку посилається скаржник, сформульовано висновок про те, що визначальним для правильного вирішення спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме: встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень.

5.26. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц, на яку посилається ОСББ "Централ Парк", викладено висновок, зокрема, про те, що допоміжні приміщення багатоквартирного (у тому числі двоквартирного) будинку не можуть бути окремо відчужені як такі, не можуть бути сформовані як окремий об`єкт нерухомості, й речове право на них не може бути зареєстроване (у тому числі й за власниками квартир в будинку). Тобто допоміжні приміщення багатоквартирного (у тому числі двоквартирного) будинку, як і елементи спільного майна такого будинку взагалі, є обмежено оборотоздатними.

5.27. Скаржник також зазначає, що в постановах Верховного Суду від 25.07.2024 у справі № 756/10964/19 та від 22.01.2025 у справі № 760/33583/21 належними способами захисту прав співвласників допоміжних приміщень було визнано визнання недійсним договору та скасування рішення державного реєстратора.

5.28. Скаржник із покликанням на наведені висновки Верховного Суду стверджує, що відповідно до вимог закону допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями за їх технічними характеристиками та призначенням, при цьому перелік допоміжних приміщень є відкритим (невичерпним). На думку скаржника, диспетчерська, кабінет головного інженера, інженерний відділ, приміщення майстрів, бухгалтерія, інвентарна, архів та інші приміщення, що входили до складу групи "приміщення ЖКГ", за своєю природою є саме підсобними та технічними приміщеннями, призначеними для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. При цьому, за твердженням скаржника, апеляційний господарський суд порушив вимоги статей 86, 98, 104 Господарського процесуального кодексу України, необґрунтовано відхиливши висновок судової експертизи, чим порушив вимоги щодо оцінки доказів. 

5.29. Верховний Суд, проаналізувавши висновки, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам ОСББ "Централ Парк", зазначає, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Отже, в багатоквартирному будинку можуть бути приміщення з різним правовим режимом, зокрема, допоміжні приміщення та нежитлові приміщення. При цьому нежитлові приміщення не належать до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна, тому їх оборотоздатність не може бути обмежена як це передбачено для допоміжних приміщень багатоквартирного будинку. 

5.30. Офіційне тлумачення законодавчих положень щодо правового режиму допоміжних приміщень зробив Конституційний Суд України у Рішенні від 02.03.2004 №-4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), де зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (пункт 1.1 Рішення Конституційного Суду України).

5.31. У справі, яка розглядається, суд першої інстанції послався на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 № 3537, технічний паспорт на будинок від 22.10.2014, журнал підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями та дійшов висновку, що цими доказами підтверджується належність спірних приміщень № 449-А та №449-Б до допоміжних. 

5.32. Натомість, як установив суд апеляційної інстанції, при оцінці висновку будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 № 3537, покладеного в основу висновків суду про приналежність спірних приміщень до допоміжних, суд першої інстанції не врахував того, що на сторінці 17 висновку експерта, серед іншого, зазначено про відсутність у наданому для проведення експертизи технічному паспорті від 22.10.2014 основної частини 1-го поверху, а тому зазначено про неможливість відобразити план групи приміщень № 449 відповідно до технічного паспорта. З урахуванням наведеного апеляційний господарський суд виснував, що експертне дослідження було проведено за відсутності необхідних документів.

Тому суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок суду першої інстанції про належність спірних приміщень до допоміжних не може ґрунтуватись виключно на висновку експерта.

5.33. Колегія суддів зазначає, що за змістом частин 1, 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує на явних у експерта спеціальних знань.

5.34. Згідно зі статтею 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

5.35. Оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що при проведенні експертизи експерту не було надано необхідних документів, зокрема, технічний паспорт від 22.10.2014 не містив основної частини 1-го поверху, та експерт зазначив про неможливість відобразити план групи спірних приміщень відповідно до цього технічного паспорта, то безпідставними є доводи скаржника про ненадання оцінки висновку експерта та невмотивоване відхилення цього доказу. Отже, суд апеляційної інстанції дотримався вимог, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки висновку експерта. 

5.36. Водночас, з`ясовуючи правовий режим спірних приміщень, суд апеляційної інстанції проаналізував інші документи, зокрема технічний паспорт на будинок від 22.10.2014 та журнал підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями. При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що аналіз цих документів не дає підстав для висновку про те, що спірні приміщення № 449-А та № 449-Б є допоміжними. 

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з даними журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями літ. 2А на 1-му поверсі будинку № 7 на вул. Івана Кудрі у м. Києві, який міститься у технічному паспорті від 22.10.2014, група приміщень № 449 площею 155,4 м2 передбачена як "приміщення ЖКГ" та включає в себе: тамбур, диспетчерську, коридор, санвузол, вбиральню, кабінет головного інженера, інженерний відділ, приміщення майстрів, інвентарну, бухгалтерію, архів, кабінет директора. Проте суд установив, що серед вказаного переліку відсутні ті приміщення, які відповідно до положень Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначені як допоміжні.

Тому суд виснував, що аналіз наявних у матеріалах справи документів не дає підстав для висновку, що спірні приміщення проектувались як допоміжні. 

5.37. Суд апеляційної інстанції також урахував, що матеріали справи не містять доказів наявності у спірних приміщеннях об`єктів, що забезпечують експлуатацію всього будинку, та ознак того, що такі приміщення є, зокрема, колясочними, коморами, сміттєкамерами, горищем, підвалом, шахтою чи машинним відділенням ліфта, вентиляційною камерою чи підсобним приміщенням станом на момент укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 449 на вул. Джона Маккейна (вул. Івана Кудрі), будинок 7 у м. Києві від 09.10.2017 (на момент набуття відповідачем права власності на спірні приміщення).

5.38. Крім того, суд апеляційної інстанції установив, що за змістом договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 449 від 09.10.2017, укладеного між відповідачем та ТОВ "Буджитлостандарт", спірні приміщення поіменовані як нежитлові приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок. За встановленими судом обставинами, після поділу приміщення № 449 на приміщення № 449-А та № 449-Б було повторно проведено технічну інвентаризацію з урахуванням їх фактичного використання. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що за умови належності спірних приміщень до допоміжних, такі приміщення б не підлягали поділу при здійсненні повторної технічної інвентаризації.

5.39. Отже, суд апеляційної інстанції на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що спірні приміщення належать саме до допоміжних приміщень. При цьому апеляційний господарський суд не допустив порушень вимог щодо оцінки доказів та навів мотиви відхилення висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2025 № 3537, покладеного в основу висновків суду першої інстанції про належність спірних приміщень до допоміжних. 

Тому безпідставними є доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції вимог щодо оцінки доказів та про необґрунтоване відхилення висновку судової експертизи. 

Крім того, необґрунтованими є доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не оцінив інші докази у справі окремо від висновку експерта, зокрема журнал підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями літ. 2А на 1-му поверсі будинку № 7 на вул. Івана Кудрі у м. Києві та технічний паспорт від 22.10.2014, оскільки такі докази досліджені суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог господарського процесуального законодавства. 

5.40. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

5.41. Верховний Суд також зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21.

5.42. Разом із тим встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є повноваженнями судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Зокрема, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку доказів чи обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16.

5.43. Суд апеляційної інстанції встановив фактичні обставини на підставі поданих сторонами доказів, необхідні для правильного вирішення цієї справи. Зокрема, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, виходив із того, що позивач не довів правового режиму спірних приміщень № 449-А та № 449-Б як допоміжних. При цьому суд апеляційної інстанції встановив обставини щодо правомірності набуття права власності ТОВ "Отато" на спірні приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним та не визнавався недійсним. 

5.44. Отже, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач не довів належності спірних приміщень до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, то висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову ОСББ "Централ Парк" не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник. При цьому колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував положення пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права. 

5.45. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови із цих підстав.

5.46. Колегія суддів також вважає безпідставними доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв`язку із непризначенням додаткової експертизи у справі з огляду на таке. 

5.47. Статтею 107 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

5.48. Верховний Суд наголошує, що призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду. При цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. 

Подібні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 16.12.2020 у справі № 916/2740/19, від 06.09.2022 у справі № 924/898/21, від 02.11.2022 у справі № 915/442/21.

5.49. Оскільки сторони у справі не подавали клопотання про проведення додаткової експертизи, а призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, то доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції, відхиливши висновок експертизи, безпідставно не вирішив питання про призначення нової або додаткової експертизи, а натомість самостійно зробив висновки щодо технічних характеристик та призначення приміщень, не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.

5.50. За результатами перегляду оскаржуваної постанови в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судом апеляційної інстанції із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судового рішення, що оскаржується.

5.51. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені апеляційним господарським судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваної постанови. 

5.52. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарським судом апеляційної інстанції, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. 

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Централ Парк" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 у справі № 910/4478/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова 

Ю. Я. Чумак