П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3485/25	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Федусика А.Г., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі № 400/3485/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Братського районного суду Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправними дії Братського районного суду Миколаївської області щодо винесення наказу від 06 січня 2025 року №3/ос про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі судовому розпоряднику Братського районного суду ОСОБА_1 на 2025 рік (з 01 січня 2025 року) в розмірі 30% посадового окладу та скасувати наказ від 06 січня 2025 року №3/ос;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату з 01 січня 2025р. надбавки за вислугу років на державній службі судовому розпоряднику Братського районного суду ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України “Про державну службу” та наказу Братського районного суду “Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі” від 09 серпня 2016 року № 56/ос, а саме з розрахунку 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання частини першої статті 52 Закону України “Про державну службу” наказом Братського районного суду Миколаївської області від 09.08.2016р. №56/ос йому було встановлено з 01.08.2016 максимальну надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 22 роки 2 місяці 17 днів. Однак, на виконання пункту 13 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про Державний бюджету України на 2025 рік” було прийнято наказ Братського районного суду Миколаївської області № 3/ос від 06.01.2025 року “Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Братського районного суду”, відповідно до якого з 01.01.2025 на 2025 рік позивачу було здійснено перерахунок надбавки за вислугу років і встановлено її в розмірі 30 відсотків посадового окладу. На переконання позивача, відповідачі протиправно застосували щодо визначення розміру її надбавки за вислугу років на державній службі Закон України “Про Державний бюджету України на 2025 рік”, оскільки: відповідно до статті 58 Конституції України закон не має зворотної дії в часі; скасування чи зміна Законом України про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій, які передбачені спеціальними законами, суперечить статті 6, 19 і 130 Конституції України.

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 16.03.2026 у справі № 400/3485/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав протиправним та скасував наказ Братського районного суду Миколаївської області від 13.01.2025 № 7/ос “Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Братського районного суду на 2025 рік” в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі судовому розпоряднику Братського районного суду ОСОБА_1 на 2025 рік (з 01 січня 2025 року) в розмірі 30% посадового окладу.
Зобов`язав територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі судовому розпоряднику Братського районного суду ОСОБА_1 з 01.01.2025 відповідно до статті 52 Закону України “Про державну службу” та наказу Братського районного суду Миколаївської області “Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі” від 09.08.2016 року № 56/ос з розрахунку три відсотки посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше п`ятдесяти відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог – відмовив.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають правові норми спеціального Закону України, а саме: частини першої статті 52 Закону України “Про державну службу”, а не пункту 13 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”.
За таких обставин, суд виснував, що оскаржуваний наказ в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі позивачу на підставі Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” є протиправним і підлягає скасуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 19.02.2026 у зразковій справі № 240/7215/24, апелянт вважає, що нарахування та виплата у 2025 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX, який зупинив дію приписів Закону № 889-VIII у частині оплати праці державних службовців і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, а отже, підлягав застосуванню територіальним управлінням.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді судового розпорядника Братського районного суду Миколаївської області з 06.05.1996 згідно наказу №8 від 06.05.1996.
Відповідно до Закону України “Про державну службу”, а саме ч.1 ст.52 Закону, наказом від 09.08.2016 №56/ос позивачу було встановлено з 01.08.2016 максимальну надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу, оскільки вислуга років на державній службі становила 22 років 2 місяців 17 днів. 
01.01.2025 набрав чинності Закон України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”, відповідно до абзацу четвертого пункту 13 розділу “Прикінцеві положення” якого надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Відповідно до наказу Братського районного суду Миколаївської області № 3/ос від 06.01.2025 “Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Братського районного суду” позивачу встановлено з 01.01.2025 на 2025 рік надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 01.01.2025 становить понад 28 років.
Позивач вважає, що йому протиправно зменшено розмір надбавки за вислугу років державного службовця з 50 до 30 відсотків посадового окладу, тому звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч 1 ст. 50 Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII) визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
За визначенням ст. 2 Закону № 889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Відповідно до ст. 5 Закону № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
Згідно із ч. 6 ст. 155 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Отже, питання оплати праці державних службовців апарату суду регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених Законом України “Про судоустрій і статус суддів”.
Так, Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Згідно зі ст. ст. 46, 50 Закону № 889-VIII, стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: - посадового окладу; - надбавки за вислугу років; - надбавки за ранг державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; - премії (у разі встановлення).
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону № 889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Разом з тим, п. 3 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», зупинено на 2025 рік дію частини першої статті 52 ЗУ «Про державну службу» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад.
Згідно п. 13 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Колегія суддів зазначає, що ключовим для вирішення даної справи є визначення норм, які підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки за вислугу років: Закону України «Про державну службу» чи Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2026 у зразковій справі № 240/7215/24 висловлені такі узагальнені висновки:
"149.Нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX – на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
150. Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.".
Беручи до уваги та застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що механізм обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01 січня 2025 року врегульоване винятково Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», була чинною нормою у 2025 році пункт 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким зокрема визначено, що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Так, норма пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не конституційною не визначалась. До моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання нормативно-правового акта чи його окремих приписів неконституційними такі приписи зберігають чинність і є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, зокрема й для органів державної влади та їх посадових осіб.
Відтак, враховуючи чинність на момент виникнення спірних правовідносин п. 13 розділу «Прикінцеві положення» ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», Братський районний суд правомірно видав оскаржуваний наказ, яким встановлено позивачу на 2025 рік надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, а ТУ ДСА в Миколаївській області правомірно проведено нарахування та виплату надбавки за вислугу років з 01 січня 2025 року відповідно до оскаржуваного наказу.
Таким чином, колегія суддів висновує про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області Братського районного суду Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 у справі № 400/3485/25 – скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Братського районного суду Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк