Справа №403/102/26 провадження № 2/403/310/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю., 
при секретарі судового засідання Карпяк Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту рішення - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 16170 грн. 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 10500 грн. 00 коп., за процентами - 5670 грн. 00 коп..
Позов обгрунтовується тим, що 26 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі по тексту рішення - ТОВ «Авентус Україна»), як товариством, та відповідачем ОСОБА_1 , як споживачем, був укладений договір №1699840 про надання споживчого кредиту, за яким товариство надало відповідачу кредит в сумі 10500,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказаний кредитний договір був укладений відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, а також заміну у порядку укладення договору відступлення права вимоги №ККАУ-11092020 від 11 вересня 2020 року сторони кредитора у договорі №1699840 від 26 грудня 2019 року з ТОВ «Авентус Україна» на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь зазначену вище суму заборгованості.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2662,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подав.

ІІ. Заяви та клопотання. 

Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» згідно клопотання, викладеного у прохальній частині позовної заяви, прохав розгляд справи здійснювати за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.5 зворот).
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» згідно письмового клопотання від 24 квітня 2026 року прохав розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи та прохав задоволити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.57).
30 квітня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 до суду подана заява проведення розгляду справи без його участі та невизнання ним позовних вимог - заборгованості за тілом кредиту, відсотками та по оплаті за обслуговування кредиту. Одночасно в заяві також зазначено, що за укладеним договором строк позовної давності починається з 26 січня 2020 року і закінчується 26 січня 2023 року, тому на дату написання позову позивачем пропущений строк позовної давності на 1 рік 2 місяці та 20 днів. Прохає суд відмовити в позовних вимогах (а.с.58-59).
Інших заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12 березня 2026 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.45-46).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна», як товариством, та ОСОБА_1 , як позичальником, клієнтом, було укладено договір №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (далі - Договір, кредитний договір, договір №1699840), який відповідно до положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений у формі електронного правочину шляхом направлення товариством його тексту в особистий кабінет позичальника та підписання його відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора у вигляді коду - М548702, автоматично сформованого та надісланого йому товариством на зазначений ним, як клієнтом, номер мобільного телефону НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про ідентифікацію (пункт 6.6 Договору) (а.с.8-9, 13). 
Згідно умов укладеного Договору (пункти 1.1, 1.6) ТОВ «Авентус Україна» надає відповідачу ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності з метою покриття побутових витрат клієнта, грошові кошти в розмірі 10500,00 грн. шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, зазначеної позичальником в особистому кабінеті, а відповідач зобов'язується повернути позику та сплатити проценти за користування нею. 
26 грудня 2019 року ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов Договору згідно з пунктом 1.6 Договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 10500 грн. 00 коп. з використанням електронного платіжного інструменту за №5167****0346, що підтверджується інформацією, наданою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» про проведення 26 грудня 2019 року операції з переказу грошових коштів в сумі 10500,00 грн. на картку за № НОМЕР_2 (а.с.14).
За змістом пунктів 1.2, 1.3.1, 1.3.2 Договору: 1) строк кредитування складає 30 днів, а договір дії до повного виконання клієнтом своїх зобов'язань за цим Договором; 2) стандартна процента ставка за користування кредитом становить 1,80% від суми кредиту за кожний день користування позикою та застосовується в межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування позикою відповідно до п.1.8 цього Договору; 3) знижена процента ставка становить 0,54% від суми позики за кожний день користування позикою та застосовується у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору.
Також сторонами Договору було погоджено, що: 1) повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка платежів, який є невід'ємною частиною цього Договору (пункт 3.1); 2) клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів; після отримання товариством коштів заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою (пункт 1.7); 3) новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.7 цього Договору та дорівнює 30 днів; протягом нового строку користування позикою проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою (пункт 1.8); 4) проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики в межах строку надання позики, визначеного в п.1.2 цього Договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку платежів (Додаток 1 до цього Договору), та в межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування позикою відповідно до п.1.8 цього Договору (пункт 3.2).
Згідно підписаного відповідачем Додатку №1 (Графіку платежів), який є невід`ємною частиною Договору, датою повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 25 січня 2020 року, сума кредиту складає 10500,00 грн., сума нарахованих процентів - 1701,00 грн., всього до сплати - 12201,00 грн.. Відповідний розрахунок відповідає умовам, за яких нарахування процентів здійснюється за зниженою процентною ставкою 0,54% в день та відповідач здійснив погашення заборгованості у строк, визначений в п.1.2 Договору (а.с.10).
Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року відповідач по справі ОСОБА_1 також був ознайомлений з умовами кредитування шляхом підписання за допомогою одноразового ідентифікатора паспорту споживчого кредиту (а.с.11-12).
11 вересня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» (кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020, за яким (пункти 1.1, 6.2.3) кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості); права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (а.с.21-25).
Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020 та Акт приймання-передачі Реєстру боржників до нього були підписані його сторонами 11 вересня 2020 року (а.с.21, 25, 27).
Як вбачається із витягу з Реєстру боржників до договору №ККАУ-11092020 від 11 вересня 2020 року, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №1699840 на загальну суму заборгованості 16170,00 грн. (а.с.26).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1699840 від 26 грудня 2019 року загальна сума заборгованості відповідача за період з 26 грудня 2019 року (дата видачі позики) по 24 березня 2022 року (дата повернення позики з урахуванням продовження строку користування позикою) складає 16170 грн. 00 коп., з яких: основний борг - 10500,00 грн., проценти - 5670,00 грн.. Суми грошових коштів, сплачених відповідачем на погашення процентів - 7371,00 грн. (а.с.15-20).
Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення ним 26 грудня 2019 року договору №1699840 та отримання за ним грошових коштів у позику в зазначеному вище розмірі.
Доказів здійснення погашення заборгованості за наданою позикою повністю відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.
Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України)..
Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.  Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: 
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19).          Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що договір №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 грудня 2019 року був підписаний відповідачем по справі ОСОБА_1 після його ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора М548702, надісланого ТОВ «Авентус Україна» на номер мобільного телефону відповідача: НОМЕР_1 у вигляді смс-повідомлення, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. 
В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.
Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.
Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису договору №1699840 за допомогою одноразового ідентифікатора М548702 суду надано не було.
Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). 
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що згідно умов укладеного відповідачем ОСОБА_1 договору №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 грудня 2019 року, останній отримав від ТОВ «Авентус Україна» в якості позики грошові кошти в сумі 10500 грн. 00 коп., однак своїх зобов'язань за вказаним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не виконував належним чином, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у загальному розмірі 16170 грн. 00 коп., з яких: 10500 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5670 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами.
Наведений позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» розрахунок заборгованості відповідає умовам договору №1699840 щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, в тому числі: 1) нарахування процентів за зниженою процентною ставкою 0,54% в день від суми позики (пункт 1.3.1 Договору), тобто по 56,70 грн. (0,54 % від 10500,00 грн.) протягом 30 днів (пункт 1.2 Договору), що складає суму 1701,00 грн. (30 днів х 56,70 грн.); 2) нарахування процентів за процентною ставкою 1,80% в день від суми позики (пункт 1.3.2 Договору), тобто по 189,00 грн. (1,80% від 10500,00 грн.) за період з 25 січня по 23 лютого 2020 року, тобто протягом 30 днів, на які було продовжено строк користування позикою згідно з пунктами 1.7, 1.8 та 3.2 Договору (враховуючи сплату 24 січня 2020 року відповідачем нарахованих процентів в сумі 1701,00 грн.), що становить 5670,00 грн. (189,00 грн. х 30 днів); 3) нарахування процентів за процентною ставкою 1,80% в день від суми позики (пункт 1.3.2 Договору), тобто по 189,00 грн. (1,80% від 10500,00 грн.) за період з 24 лютого 2020 року по 24 березня 2020 року, тобто протягом 30 днів, на які було продовжено строк користування позикою згідно з пунктами 1.7, 1.8 та 3.2 Договору (враховуючи сплату 23 лютого 2020 року відповідачем нарахованих процентів в сумі 5670,00 грн.), що становить 5670,00 грн. (189,00 грн. х 30 днів). 
Отже, заборгованість відповідача за процентами за користування позикою складає 5670,00 грн. (13041,00 грн. (нараховані проценти за пільговою (1701,00 грн.) та стандартною ставкою (11340,00 грн.)) - 7371,00 грн. (внесені відповідачем грошові кошти на погашення заборгованості за процентами).
Загальний розмір заборгованості за наданою відповідачу позикою складає 16170,00 грн. (10500,00 грн. (тіло кредиту) + 5670,00 грн. (проценти за користування позикою)).
При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання ним зобов'язань за договором №1699840, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 грудня 2019 року, укладеного між ним та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна», а також договору відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020 від 11 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. 
Судом враховується, що у даній справі відповідач здійснював часткове виконання умов договору шляхом внесення грошових сум на погашення нарахованих процентів (зокрема, 24.01.2020 - 1701,00 грн., 23.02.2020 - 5670,00 грн.); дії фінансових установ щодо виконання Договору відповідачем ОСОБА_1 не оскаржені, власний розрахунок заборгованості ним не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи відповідачем не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості та її розміру.
На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов'язань за договором №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 грудня 2019 року щодо повернення суми позики та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування позикою), право грошової вимоги за яким у встановленому законом порядку було набуте позивачем на підставі договору відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020 від 11 вересня 2020 року, та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за вказаним вище кредитним договором в сумі 16170 грн. 00 коп..
З приводу зазначених відповідачем ОСОБА_1 у поданій до суду заяві від 30 квітня 2026 року тверджень про закінчення строку позовної давності за договором - 26 січня 2023 року та пропуск позивачем позовної давності на один рік два місці та 20 днів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з пунктом 1.2 Договору позика видається строком на 30 днів. 
За умовами пункту 1.7, 1.8 та 3.2 Договору у разі продовження строку користування позикою змінюється дата погашення позики і новий строк користування позикою дорівнює 30 днів, в межах якого продовжується нарахування процентів за стандартною процентною ставкою.
Графіком платежів до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1699840 від 26 грудня 2019 року визначено дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - 25 січня 2020 року, без урахування можливого продовження відповідачем строку користування позикою.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що строк користування позикою продовжувався відповідачем ОСОБА_1 два рази: 24 січня та 23 лютого 2020 року на загальний строк 60 днів, отже, датою повернення позики та сплати процентів за користування нею є 25 березня 2020 року. 
Відповідно до пункту 3.2 Договору проценти нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики та в межах строку надання позики.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).
Отже, з урахуванням дати укладення Договору - 26 грудня 2019 року та граничного терміну повернення позики до 25 березня 2020 року, перебіг позовної давності за цим платежем розпочався з 26 березня 2020 року.
Перебіг позовної даності за несплаченими процентами за користування позикою, починаючи з 24 лютого 2020 року та враховуючи проведення відповідачем ОСОБА_1 23 лютого 2020 року оплати нарахованих процентів в сумі 5670,00 грн., розпочався з 25 лютого 2020 року. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв'язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, на дату початку перебігу строку позовної давності за процентами (25 лютого 2020 року) та за позикою в цілому (26 березня 2020 року), строки позовної давності не сплили та були продовжені на строк дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року. 
Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Воєнний стан неодноразово було продовжено.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Отже, після 30 червня 2023 року строки позовної давності були продовжені на строк дії в Україні воєнного стану.
Відповідно до п.19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. В умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Отже, станом на 02 квітня 2020 року перебіг строку позовної давності за процентами тривав 37 днів та за позикою - 8 днів.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04 вересня 2025 року, зазначений вище п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України був виключений.
Отже, з 04 вересня 2025 року перебіг строку позовної давності за платежами по договору №1699840 був відновлений.
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовною заявою 24 лютого 2026 року, тобто перебіг позовної давності на вказану дату після 04 вересня 2025 року тривав 5 місяців 20 днів, а тому позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 грудня 2019 року був поданий в межах загального трирічного строку позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не був пропущений строк позовної давності, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності в частині нарахованих за кредитним договором процентів та суми основного боргу (тіла кредиту), про що фактично було зазначено відповідачем у поданій до суду письмовій заяві.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом майнового характеру, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2622 грн. 40 коп. (а.с.1).
З огляду на викладене, враховуючи задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, з відповідача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн., які були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).
За змістом ч.2 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. та надано на їх обгрунтування копії: 1) договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як клієнтом, та адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І. (а.с.32); 2) акт №707 наданих послуг правової (правничої) допомоги) від 13 лютого 2026 року, з якого вбачається сума наданих послуг відповідно до договору №0107 від 01 липня 2025 року 8000,00 грн. 00 коп. (а.с.33); 3) детального опису наданих послуг від 13 лютого 2026 року за вказаним вище договором про надання правової допомоги, з якого вбачається загальний перелік послуг та витраченого часу: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год. 00 хв., погодження правової позиції клієнта у справі - 0 год. 30 хв., складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв. та подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт., а всього витраченого часу - 6 год. 30 хв. (а.с.34); 4) ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» адвокатом Усенком М.І. (а.с.35).
В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно з поданим до суду клопотанням прохав розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с.57). 
На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача ОСОБА_1. щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу подано не було.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закону) за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, порядок обчислення якого (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги.  При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.  
Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги може бути договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів як ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».        За змістом п.6 ч.1 ст.1 Закону до інших видів правничої допомоги належить адвокатська діяльність з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта.     Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).            
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.  
За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.     У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.     
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.   
Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, у рішеннях від 12жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України»(пункти 24-26), від 23січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обгрунтованим.    У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (див. постанова Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі №94/2355/21).
З наданого представником позивача акту №707 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 13 лютого 2026 року та детального опису наданих послуг до цього акту вбачається визначення суми наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року в загальній сумі 8000,00 грн. без конкретизації вартості кожної з наданих послуг, а лише визначення тривалості в часі надання такої послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год. 00 хв., погодження правової позиції клієнта у справі - 0 год. 30 хв., складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв. та подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт., а всього витраченого часу - 6 год. 30 хв.
Разом з тим, спір по справі не є складним; позовна заява є незначною за обсягом, містить посилання виключно на норми чинного законодавства та умови кредитного договору, що, як наслідок, не потребувало від адвоката Усенка М.І. проведення їх порівняльного аналізу та витрачання у зв'язку з цим значного часу для визначення способу захисту права ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як позивача, та обгрунтування правових підстав позову, а тому суд, враховуючи подання позовної заяви до суду через підсистему «Електронний суд», приходить до висновку про достатність витрачання адвокатом Усенком М.І. 1 год. 30 хв. часу для надання такої послуги як складення позовної заяви та подання її до суду від імені клієнта.
Погодження правової позиції клієнта у справі не є необхідною послугою при наданні правничої допомоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а тому виключається судом із переліку наданих адвокатом Усенком М.І. послуг та не враховується судом при розподілі судових витрат на правничу допомогу позивачу (див. зазначену вище постанову Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20).
Крім того, матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження ознайомлення адвоката Усенка М.І. саме з матеріалами кредитної справи або вжиття ним заходів з метою самостійного отримання цих документів, необхідних для підготовки позовної заяви до суду. 
Враховуючи, що умовами укладеного ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з ТОВ «Авентус Україна» договору про відступлення прав вимоги №ККАУ-11092020 від 11 вересня 2020 року передбачено передання позивачу, як новому кредитору, всієї документації, яка підтверджує права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі, а також кількість доданих до позовної заяви документів, які можуть стосуватись такого права вимоги (зокрема, кредитний договір, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, довідка про ідентифікацію, розрахунок заборгованості), суд приходить до висновку про недоведеність адвокатом Усенком М.І. дійсності наданої ним послуги у виді ознайомлення з матеріалами кредитної справи та оцінює надану ним послугу як ознайомлення виключно з тими документами, які були додані до позовної заяви та на здійснення якої було достатньо 30 хв..
З огляду на викладене, обсяг як юридичної, так і технічної роботи (зокрема, складання позовної заяви та додатків до неї і подання їх до суду через підсистему «Електронний суд») адвоката Усенка М.І. не можна вважати значним; вартість такої роботи адвоката у загальному розмірі 8000,00 грн. є завищеною, належним чином не обгрунтованою, включає послуги, процесуальна необхідність вчинення яких в контексті обставин даної справи не є необхідною (погодження правової позиції) або є недоведеною (ознайомлення з матеріалами кредитної справи), а тому суд, з урахуванням ціни позову (16170,00 грн.), вважає достатнім витрачання адвокатом Усенком М.І. часу на проведення консультації (30 хв.), ознайомлення з доданими до позовної заяви документами, на яких грунтується право вимоги до відповідача (30 хв.), та складання позовної заяви (1 год. 30 хв.), що становить загальною тривалістю 2 год. 30 хв., та приходить до висновку про часткове задоволення визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., що на думку суду в повній мірі відповідатиме принципам співмірності та розумності судових витрат, характеру спірних правовідносин, обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, складності справи та реальності наданих адвокатських послуг.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,          
В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №1699840 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 26 грудня 2019 року в загальній сумі 16170 грн. 00 коп. (шістнадцять тисяч сто сімдесят гривень 00 копійок). 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2662 грн. 40 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. (три тисячі гривень 00 копійок).
Повне ім'я та найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса місцезнаходження: вул.Смаль-Стоцького, буд.№1, корпус №28, м.Львів, поштовий індекс 79029, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення). 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 05 травня 2026 року.

Суддя С.Ю.Атаманова