Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/605/26
Провадження № 2/542/537/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді – Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання – Чиж Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до відповідачки про стягнення боргу за кредитним договором №179750 від 18.04.2025 року у розмірі 16219,42 грн. та судові витрати в справі, з яких 2662,40 грн судовий збір та 7000 грн витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позову посилається на те, що 18 квітня 2025 року відповідачка уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» кредитний договір №179750 в електронній формі на суму 13514,00 грн., згідно умов якого кредитодавець перерахував грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_1 .
10 жовтня 2025 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №10102025, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Зазначає, що загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 16219,42 грн. Вказану суму просили стягнути з відповідачки та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 02.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано докази (а.с.76-77).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.81), в позовній заяві просив справу розглядати без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.5 на звороті).
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.82-83) та не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала.
Ухвалою суду від 05 травня 2026 року встановлено заочний розгляд справи.
За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, 18.04.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №179750, згідно з яким останній надано кредит в розмірі 13514,00 грн в наступному порядку: в розмірі 10000,36 грн на картку позичальника № НОМЕР_2 , у розмірі 3513,64 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Згідно з п.2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в сумі, визначені п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості.
Відповідно до п.2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360% річних, тип процентної ставки – фіксована.
Згідно з п.2.5 договору комісія за надання кредиту складає 3513,64 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 26,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 індивідуальної частини.
Загальний строк кредитування за цим договором складає 98 днів з 18.04.2025 року по 25.07.2025 року (п.2.6 договору).
Відповідно до п.2.7.1 договору, денна процентна ставка складає 0,9033% в день.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 31300,48 % річних (п.2.8 Договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 25476,63 грн (п.2.9.1 Договору).
ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало в повному обсязі, здійснило перерахування коштів в розмірі 10000,36 грн на картковий рахунок НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» (а.с.51-52).
Крім того, згідно з повідомленням АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-260408/94830-БТ від 16.04.2026 та виписки по рахунку, наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), на яку 18.04.2025 року був зарахований платіж у сумі 10000,36 грн., що відповідає даті укладання кредитного договору та сумі наданого кредиту (а.с.84, 85-86).
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №179750 від 18.04.2025 року та картки обліку виконання договору 179750 від 18.04.2025 року, що складені ТОВ «ФК Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал», заборгованість ОСОБА_1 становить 18019,42 грн, з яких: 10744,56 грн – прострочене тіло, 4874,86 грн – прострочені відсотки, 600,00 грн – комісія, 1800 грн – штрафні санкції (а.с. 11-12, 13).
При цьому вимог щодо стягнення штрафних санкцій заявлено не було.
Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано.
Так, відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості.
Кредитний договір №179750 від 18.04.2025 підписаний відповідачкою з використанням одноразового ідентифікатора 72f5a1d1.
Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді.
У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «ФК «Кредіплюс» №179750 від 18.04.2025 року та ОСОБА_1 був підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника. Отже, між сторонами був укладений кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису, факт укладання, підписання якого та отримання кредитних коштів за яким, відповідачкою не спростовано. Враховуючи вищевикладене, між сторонами було досягнутозгоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Щодо набуття ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Так, судом встановлено, що 10.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (Фактор) було укладено Договір факторингу №10102025, за умовами якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.59-61).
Відповідно до Реєстру прав вимог №1, Витяг з Додатку №1 до Договору факторингу №10102025 від 10.10.2025, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 18019,42 грн. за Кредитним договором №179750 від 18.04.2025 року (а.с.8).
Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази переходу права вимоги до ТОВ «Юніт Капітал» за договором від 18.04.2025 року №179750.
Щодо виконання взятих зобов`язань за кредитним договором відповідачкою.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав що у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідачка має заборгованість в сумі 18019,42 грн., з яких: 10744,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4874,86 грн. - заборгованість за відсотками, 600,00 грн. - заборгованість за комісією, 1800,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.
Та в позовній заяві позивач зазначає про те, що вимоги про стягнення з відповідачки штрафних санкцій не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір вимог до стягнення становить 16219,42 грн.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.
Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц).
Так в даному випадку відповідачка за договором про споживчий кредит №179750 від 18 квітня 2025 року з ТОВ «ФК «Кредіплюс» отримала кредитні кошти в сумі 13514 грн (з яких 10000,36 грн на картку та 3513,64 грн шляхом погашення заборгованості за комісією, нарахованою згідно п.2.5 Договору).
Згіно наданої картки обліку виконання договору (а.с.11) відповідачка частково погашала тіло кредиту: 03.05.2025 року- 1265,40 грн та 04.06.2025 року – 1504,96 грн, отже розмір заборгованості за тілом кредиту становить - 10744,56 грн (13514 грн - 1265,40 грн - 1504,96 грн).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів. 
Таким чином, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку та у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню.
При цьому, вирішуючи питання про стягнення сум заборгованості за відсотками суд враховує, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.
Так, за умовами договору №179750 від 18.04.2025 року укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 13514 грн, строком на 98 днів: з 18.04.2025 року по 25.07.2025 року (а.с.44-47).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що саме за відсотковими ставками, визначеними договором, та в межах строку кредитування розраховано заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості по сплаті комісії в розмірі 600 грн, суд зазначає наступне.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості включено заборгованість за комісією за обслуговування та управління кредиту у розмірі 600 грн., яка нараховувалася кожні 14 днів.
Так, пунктом 2.4 договору встановлено, що знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн., а стандартний 100 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Отже така комісія за умовами договорів є послугою за управління та обслуговування кредиту.
За змістом пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ від 08.06.2017 №49, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.
Отже, встановлення банком комісії за управління та обслуговування кредиту, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Тоді як комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.1 та ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
В даному випадку п.2.4 договору не містить переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Враховуючи, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачці, за які необхідно здійснювати сплату комісії в сумі 600 грн. за кредитним договором №179750 від 18.04.2025 року, позовні вимоги в цій частині є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.
Таким чином, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору №179750 від 18.04.2025 року і добровільно не сплачує визначені договорами платежі, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: у розмірі 15619,42 грн., з яких: 10744,56 грн заборгованість за тілом кредиту та 4874,86 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026 року (а.с.14-15), додаткову угоду №25771391748 до договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026 року (а.с.16), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с.17).
Відповдно до п.3.6 розліду 3 Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026 року передбачено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта.
При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20).
Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».
Так, суд враховує, що представником позивача вчинені такі дії: написання позовної заяви. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 7000 грн. до 3000 грн.
При цьому судом позовні вимоги були задоволені частково на 96,30% з розрахунку: 15619,42 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 16219,42 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 96,30% (відсоток задоволених позовних вимог).
Отже з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Та сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки складає 2563,89 грн. з розрахунку: 2662,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 96,30% (відсоток задоволених позовних вимог) : 100.
А сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачки складає 2889 грн. з розрахунку: 3000 грн (сума витрат на правничу допомогу) х 96,30% (відсоток задоволених позовних вимог) : 100.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором №179750 від 18.04.2025 в розмірі 15619 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 42 коп., що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 10744,56 грн, суми заборгованості за відсотками 4874,86 грн, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2563 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн 89 (вісімдесят дев`ять) коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2889 (дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 00 коп.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд.34, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ 43541163; 
відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 05 травня 2026 року.
Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області       Ю.О. Афанасьєва