ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5284/26 Справа № 191/1116/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В.,
за участю секретаря судового засідання — Глущенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кульбашний Ігор Олексійович, на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року у складі судді Костеленко Я.Ю. у цивільній справі № 191/1116/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи — Синельниківська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання батьківства, –
ВСТАНОВИЛА: 

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася через суд з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , де третіми особами визначила Синельниківську міську раду, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на предмет визнання ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язання Синельниківський ВДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису про народження №79 від 10 березня 2017 року, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », записавши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини, та вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, обґрунтовуючи це тим, що, вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 . Від спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, у свідоцтві про народження батька дитини записано на підставі ч.1 ст.135 СК України. Також з ОСОБА_3 на утримання доньки стягувалися аліменти. У зв`язку з введенням воєнного стану на території України ОСОБА_3 був призваний до лав ЗСУ, де проходив службу і приймав безпосередню участь у бойових діях. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 загинув в бою за Батьківщину, виявивши стійкість і мужність, під час виконання бойового завдання. 10 серпня 2023 року до Кам`янського районного відділу КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР» було доставлено тіло військовослужбовця ОСОБА_3 і при судово-медичному дослідженні буди відібрані його біологічні зразки. На даний час виникла необхідність у встановленні факту батьківства ОСОБА_3 по відношенню до доньки ОСОБА_4 з метою захисту інтересів дитини, зокрема, для отримання одноразової допомоги у разі загибелі батька при виконанні ним бойового завдання та інших можливих соціальних пільг (а.с.1-8).
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено.
Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано Синельниківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести наступні зміни до актового запису про народження №79 від 10 березня 2017 року, складеного Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: змінити прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » та записати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини, вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України (а.с.99-101).
Рішення суду мотивовано доведеністю спорідненості померлого ОСОБА_3 з дитиною позивача, що встановлено висновком експертизи №213-МГ від 16 жовтня 2025 року, а, відтак, і встановленням підстав для застосування ст. 126,128 СК України та визнання ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Кульбашного І.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі Міністерство оборони України, яке є розпорядником коштів з виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовців, та колишньої дружини її сина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , яка виступає в інтересах спільної з ОСОБА_3 неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначила, що рішення у даній справі безпосередньо стосується прав та інтересів зазначених осіб, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Разом з цим зазначила, що проведене у справі молекулярно-генетичне дослідження по встановленню батьківства ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_4 не є достатнім та допустимим доказом, враховуючи, що інших переконливих доказів батьківства ОСОБА_3 матеріали справи не містять. Крім того, позивач наголошує, що з ОСОБА_3 за життя стягувались аліменти, однак таких доказів не надавала. Скаржник вважає, що в сукупності інших, аніж експертне дослідження, доказів не достатньо підстав вважати загиблого ОСОБА_3 батьком дитини позивача (а.с.105-107).
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК Україн, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України 10 березня 2017 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис №79 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Батьком дитини зазначений ОСОБА_9 , матір`ю – ОСОБА_2 . Батько записаний зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Згідно копії актового запису про смерть №332 від 14 серпня 2023 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з ушкодженням внаслідок військових дій.
З повідомлення Кам`янського районного відділення СМЕ КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» №38 від 27 лютого 2024 року встановлено, що 10 серпня 2023 року було доставлено тіло військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При судово-медичному дослідженні були відібрані біологічні зразки, які відправлені до судово-імунологічної лабораторії КЗ «ДОБСМЕ2 ДОР».
Згідно висновку експерта №213-МГ від 16 жовтня 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і вірогідність того, що це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999 %.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з доведеності позивачем батьківства загиблого ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи, що наданий суду висновок експерта №213-МГ від 16 жовтня 2025 року проведений з використанням біологічних зразків загиблого та підтверджує з вірогідністю не менше 99,99999 % батьківство ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів погоджується зі встановленими фактичними осбтавинами справи та висновком суду першої інстанції.
Частинами 1 та 3 ст.126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Вона може бути подана як до, так і після народження дитини до органу держреєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частиною 1 та 2 ст.128 цього ж нормативного акту за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СКУ, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, N 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009).
У постанові ВС від 16 серпня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази.
Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника щодо піддання сумніву висновків наданої проведеної експертизи за клопотанням позивача поза межами цієї справи належить відхилити, оскільки відповідачем в суді першої інстанції, у відповідності до ст. 84,103 ЦПК України, відповідного клопотання про призначення та проведення в рамках цієї цивільної справи судової експертизи зі встановлення чи спростування даних про батьківство ОСОБА_3 стосовно дитини позивача, не заявлялось, а, відтак, і не спростовано висновки експертизи, наданої позивачем.
Враховуючи, що єдиним достовірним способом встановлення батьківства, незалежно від мети та учасників процесу, є проведення судово-генетичної експертизи, яка і встановлює кровну спорідненість та батьківство, що при розгляді справи є обов`язковим, колегія суддів вважає доведеним належними та допустимим доказами, в розумінні ст.ст.79-81 ЦПК України, факт спорідненості та батьківства ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як про це вірно дійшов висновку і суд першої інстанції.
Разом з цим колегія суддів відзначає, що доводи скаржника щодо незалучення до участі у справі Міністерства оборони України та колишньої дружини ОСОБА_3 , яка виступає в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 від першого шлюбу, не є підставою для скасування рішення у справі, оскільки, як вже з цього приводу зазначав суд першої інстанції, встановлення батьківства після смерті батька є ключовим етапом для захисту прав і добробуту дитини, зокрема права на соціальні виплати та пенсію у зв`язку з втратою годувальника, права на успадкування майна після смерті батька, права на одноразову грошову допомогу у разі загибелі батька, якщо він є військовослужбовцем. В той же час, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи, а тому на даному етапі захисту прав дитини ще не вирішується питання про майнові права та обов`язки і визначення кола належних відповідачів важливе саме при виникненні спору з приводу реалізації цих майнових прав. У даному випадку районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки залучений як третя особа у справі, а відповідачем є мати загиблого військовослужбовця. 
Крім того належить відзначити, що усі інші зацікавлені особи щодо майнових прав та інтересів дитини, щодо якої встановлюється такий факт батьківства, можуть вступити у процес з власної ініціативи або за залученням їх судом в іншій справі, де буде вирішувати майнові права спадкоємців загиблого ОСОБА_3 , тому такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються.
Колегія суддів наголошує, що скаржником не зазначено жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були досліджені судом першої інстанції та чому не була надана правова оцінка. Наведені доводи в апеляційній скарзі зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р. ).
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому у колегії суддів відсутні підстави для застосування положень ст. 376 ЦПК України. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду, в силу ст. 375 ЦПК України, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кульбашний Ігор Олексійович — залишити без задоволення.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року — залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “16” червня 2026 року.
Повний текст постанови складено “25” червня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           М.О. Макаров

О.В. Свистунова