ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2026 р. Справа№ 910/1885/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Барсук М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Реуцькій Т.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Залізняк І.І., ордер АІ № 1885583 від 01.08.2025;
від відповідача: Чернюшок М.І., посвідчення № 1213 від 15.01.2020, 
розглянувши апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/1885/23 (суддя - Марченко О.В.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енжі Енерджи Менеджмент Юкрейн"
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Енжі Енерджи Менеджмент Юкрейн" (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК / Комітет) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії АМК № 51-р/тк від 24.11.2022 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення № 51-р/тк / Рішення).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ним від АМК було отримано вимогу № 128-29/01-14070 від 28.09.2021 (далі - Вимога) про надання інформації щодо дій іноземних компаній у вигляді укладення угод про фінансування проєкту "Північний потік-2" (далі - Проєкт) та розподілу повноважень між його учасниками (далі - Угоди). Підставами для направлення цієї Вимоги саме позивачу було те, що АМК стверджував про пов`язаність Товариства відносинами контролю (в розумінні ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон)) з компанією "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" (Швейцарія) (далі - Компанія), та через це згідно зі ст. 63 Закону суб`єкти господарювання, пов`язані відносинами контролю відповідно до ст. 1 цього Закону, зобов`язані забезпечувати обмін інформацією між собою та вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції. У відповідь на Вимогу позивач повідомив АМК про те, що не є та не був учасником Проєкту та, відповідно, не володіє запитуваною інформацією та будь-якими іншими даними, які стосуються Проєкту. Товариство вжило всіх можливих й вичерпних заходів з метою сприяння АМК в отриманні запитуваних документів, проте відповідач розпочав розгляд антимонопольної справи № 128-26.13/8-22 за результатами якої прийняв Рішення № 51-р/тк, яким визнав, що Товариство вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону, у вигляді неподання інформації АМК на Вимогу, та накладено на Товариство за це порушення штраф у розмірі 3 941 161,00 грн. 
На переконання позивача Рішення № 51-р/тк прийнято Комітетом з порушенням вимог законодавства, оскільки АМК було відомо, що Товариство не є стороною Угод, ніяким чином не пов`язано з Проєктом, а тому не володіло і не могло володіти запитуваною інформацією та надати її на Вимогу АМК, у зв`язку з чим відповідачем не доведено будь-яких підстав для покладення на позивача юридичної відповідальності за порушення, яке ним не вчинялось і не могло бути вчинено, та безпідставно притягнуто до відповідальності. 
Рішенням господарського суду міста Києва від 20.07.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 у справі № 910/1885/23, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказували, що Товариство та Компанія є єдиним суб`єктом господарювання. Компанія зобов`язана була надати інформацію Товариству для підготовки відповіді на Вимогу, а ненадання Компанією інформації Товариству для підготовки відповіді на Вимогу не звільняє позивача від відповідальності. Таким чином, Товариство та Компанія на підставі імперативного припису ст. 63 Закону були зобов`язані забезпечити обмін інформацією між собою, зокрема шляхом надання відомостей необхідних Товариству для надання відповіді на Вимогу, з метою запобіганню вчиненню порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 Закону. Невиконання ж вимог ст. 63 Закону Компанією не звільняє Товариство від відповідальності за порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону. Таке тлумачення ст. 63 Закону відповідає широкій концепції суб`єкта господарювання, яке міститься у ст. 1 Закону та є втіленням концепції єдиної господарської одиниці, де декілька юридичних та/або фізичних осіб розглядаються як одне ціле під час здійснення за ними контролю за дотриманням антимонопольного законодавства. Рішенням Комітету (п. 13) встановлено, що Товариство пов`язане відносинами контролю в розумінні ст. 1 Закону, зокрема з Компанією, які у розумінні ст. 1 Закону є єдиним суб`єктом господарювання. Таким чином, в даному випадку Вимога була направлена єдиному суб`єкту господарюванню у розумінні ст. 1 Закону, який був зобов`язаний надати відповідь на підставі положень ст. 63 Закону.
Постановою Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 910/1885/23 рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
Скасовуючи судові рішення Верховний Суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій не дослідили, чи була спрямована Вимога про витребування інформації та документів на забезпечення захисту економічної конкуренції саме в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Товариство як під час подання АМК клопотань/листів, так і під час розгляду справи судами попередніх інстанцій послідовно зазначало, що позивач не є та ніколи не був учасником Проєкту, не володіє запитуваною інформацією та документами. Стосовно запитуваної інформації та документів Товариство звернулося до Компанії. Товариство допускає, що Компанія, можливо, або володіє запитуваними у Вимозі інформацією та документами, або має можливість безпосередньо звернутися із запитом про надання інформації та документів до суб`єкта господарювання, що є стороною запитуваних АМК Угод. Суд виходив з того, що, з`ясовуючи зміст документа, який судом/судами досліджується та оцінюється, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту, адже, форма не може превалювати над змістом такого документа. Отже, судам попередніх інстанцій, насамперед, слід було дослідити та оцінити зміст документів, які надійшли до АМК від Товариства в аспекті поставлених АМК питань, власника/власників (володільця) запитуваної інформації; дослідити та оцінити чи були в АМК визначені законом підстави вважати отримані документи відмовою надати відповіді на Вимогу, за умови, що Товариство мало об`єктивну можливість надати витребувану інформацію. Встановлення зазначених обставин має вирішальне значення у розгляді цієї справи, з огляду на зміст інкримінованого позивачу порушення - неподання (взагалі) запитуваної у Вимозі інформації та документів у встановлений органом АМК строк. 
АМК вказувало, що Товариство пов`язане відносинами контролю з Компанією у розумінні приписів ст. 1 Закону, відповідно з метою отримання інформації щодо Угод, укладених суб`єктами господарювання, пов`язаними з Товариством відносинами контролю, а також пояснень щодо необхідності/відсутності необхідності отримання дозволу Комітету на зазначену дію, АМК надіслано вимогу саме до позивача. Втім, Товариство неодноразово та послідовно зазначало про те, що не є та ніколи не було учасником Проєкту, не володіє запитуваною інформацією та документами. Верховний Суд виходив з того, що застосування приписів ст. 1 Закону в контексті спірних правовідносин має враховувати, що відносини контролю для визначення групи повинні мати відповідний зв`язок зі здійсненням суб`єктами господарювання, пов`язаними відносинами контролю, господарської діяльності, правомірність якої є об`єктом контролю органів АМК. Втім, спочатку судом першої інстанції та в подальшому судом апеляційної інстанції не досліджено та не оцінено питання стосовно того, чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин приписи ст.ст. 1, 63 Закону з урахуванням їх змісту у контексті дій, які кваліфікуються АМК як правопорушення, вчинене саме позивачем, як суб`єктом господарювання; чи має саме позивач, як суб`єкт господарювання, відношення до проєкту стосовно якого запитувалась інформація, чи пов`язаний останній такими відносинами контролю з іншими встановленими суб`єктами господарювання (що є учасниками Проєкту), які дають йому фактичну та юридичну можливість мати у розпорядженні/володінні/користуванні/доступі запитувану АМК інформацію у розумінні приписів Закону та/чи/і мати зобов`язання забезпечувати обмін інформацією між собою та/чи/і вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції. Ураховуючи, що АМК, реалізуючи свої дискреційні повноваження на отримання документів та інформації, які необхідні йому для виконання завдань, діючи добросовісно та не допускаючи свавілля для запиту відповідної інформації у адресата, повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати у володінні особи, в якої вони запитуються. В іншому випадку матиме місце порушення принципу справедливості юридичної відповідальності, зокрема відповідальність несе лише та особа, яка скоїла правопорушення (схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 зі справи № 910/1546/22). З огляду на викладене, саме такий підхід до реалізації повноважень АМК на отримання в особи інформації суд вважає таким, що відповідатиме "вимозі придатності", яка, у свою чергу, є невід`ємною складовою принципу пропорційності і верховенства права. 
Судами попередніх інстанцій також не було досліджено та не оцінено, чи існували в АМК станом на час направлення Вимоги на адресу Товариства обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати саме у володінні/розпорядженні/користуванні/доступі особи, в якої вони запитуються (позивача), та/чи/і мав позивач зобов`язання забезпечувати обмін інформацією між собою та/чи/і вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції, і в чому саме вони (підстави) полягали. Також, з огляду на визначення АМК суб`єктом правопорушення саме Товариства (а не групи в особі Товариства), судам першої та апеляційної інстанцій належало б дослідити, які саме обов`язки із забезпечення обміну інформацією відповідно до ст. 63 Закону були виконані чи не виконані безпосередньо суб`єктом правопорушення.
За результатом нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 у справі № 910/1885/23, у задоволенні позову відмовлено.
Суди дійшли висновку про те, що Товариство та Компанія є єдиним суб`єктом господарювання Групою Engie, на який покладено, як обов`язок здійснювати обмін інформацією для цілей виконання вимог органу АМК, так і надання цієї інформації юридичною та/або фізичною особи, яка входить до складу групи, незалежно від особи, яка є фактичним володільцем запитуваної інформації, враховуючи положення ст.ст. 1, 63 Закону. Незабезпечення групою суб`єктів господарювання належного обміну інформації не звільняє юридичну та/або фізичну особу зі складу такого суб`єкта господарювання від відповідальності встановленої законом. Враховуючи наявні в матеріалах цієї справи докази, Товариством у своєму листуванні з пов`язаними відносинами контролю іноземними суб`єктами господарювання не заперечено того факту, що вони складають єдиний суб`єкт господарювання (Групу) та проводять внутрішньогрупову комунікацію. У зв`язку з чим суди дійшли висновку про те, що зібраними АМК доказами під час прийняття оскаржуваного Рішення АМК підтверджено, що Товариство та пов`язані із ним суб`єкти господарювання можуть та проводять обмін інформацією, у тому числі для цілей виконання вимог органів АМК. Апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що Товариство у відносинах контролю не було тією особою, яка здійснювала контроль над іншими компаніями Групи. Втім, у випадку неможливості іноземними юридичними особами, пов`язаними з Товариством відносинами контролю, розкрити позивачу та/або безпосередньо АМК інформацію з обмеженим доступом у зв`язку із зобов`язанням щодо збереження її конфіденційності, такі компанії на виконання вимог ст. 63 Закону повинні надавати копії запитуваних документів, з яких, шляхом ретушування, вилучити відомості, доступ до яких обмежено. Всупереч вимог п.п. 2, 3 Вимоги група компаній, а також позивач не обґрунтували неможливість подання інформації у неконфіденційній версії. Крім того позивачем не виконано п. 3 Вимоги, відповідно до якого, від Товариства АМК вимагав надати пояснення щодо необхідності отримання/неотримання дозволу органів АМК на зазначені дії, відповідно до ст. 10 Закону, з наданням підтверджуючих документів, однак позивачем вказані пояснення АМК не надано. 
Постановою Верховного Суду від 10.06.2025 у справі № 910/1885/23 рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.
Скасовуючи судові рішення Верховний Суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій при новому розгляді справи обмежились лише встановленням підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст.ст. 1, 63 Закону та дослідженням причин, з яких відомості (інформацію/документи) на Вимогу не було подано. Разом з тим, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що як суд першої інстанції, так і апеляційний господарський суд не зазначили чи існували в АМК станом на час направлення Вимоги Товариству обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати саме у володінні/користуванні/доступі особи, в якої вони запитуються. 
Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 вказав на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили чи була спрямована Вимога про витребування інформації та документів на забезпечення захисту економічної конкуренції саме в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Водночас зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій при новому розгляді справи залишили поза увагою такі висновки Верховного Суду та всупереч вказівкам суду касаційної інстанції при новому розгляді справи, насамперед, не дослідили, чи була спрямована вимога про витребування інформації та документів у Товариства на забезпечення захисту економічної конкуренції саме в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 27.02.2024, скеровуючи справу на новий розгляд, виснував, що з`ясовуючи зміст документа, який судом/судами досліджується та оцінюється, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту, адже форма не може превалювати над змістом такого документа. Проте наведеного суди попередніх інстанцій не врахували та при новому розгляді справи, що підтверджує доводи Товариства про неврахування судами попередніх інстанцій вказівок Верховного Суду при новому розгляді справи. 
Отже суди попередніх інстанцій під час нового розгляду справи не врахували висновків Верховного Суду у постанові від 27.02.2024 та не виконали повністю вміщених у ній вказівок, не встановили ключових та визначальних у цій справі обставин, не дослідили вирішальних доказів та належним чином не відхилили доводів Товариства на спростування наявності підстав для притягнення його до відповідальності за порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону, відповідно, висновки судів про відмову у задоволенні позову є передчасними. Верховний Суд також звертав увагу на висновки Верховного Суду, які містяться в постанові від 20.02.2025 у справі № 910/2810/23, яких не існувало станом на дату ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішення та постанови, втім, які мають значення для застосування норм права у подібних правовідносинах, в тому числі мають місце у справі, що розглядаються.
За результатом нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 03.11.2025 позов задоволено. Визнано недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії АМК № 51-р/тк від 24.11.2022 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" зі справи № 128-26.13/8-22. Стягнуто з АМК на користь Товариства 2 684,00 грн судового збору.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що Товариство не мало відношення до укладання Угод та/або до реалізації Проєкту, не було залучене до процесу розробки, підготовки чи реалізації Проєкту, а господарська діяльність Компанії, яка була одним із безпосередніх учасників цих Угод, не має жодного відношення до господарської діяльності Товариства, а відтак висновок АМК про те, що позивач пов`язаний відносинами контролю з Компанією, які дають йому фактичну та юридичну можливість мати у розпорядженні, володінні/користуванні чи доступі запитувану АМК інформацію у розумінні приписів Закону, є такими, що не підтверджені доказами. Водночас фактичні обставини справи свідчать, що Вимога була надіслана саме Товариству і запитувана інформація вимагалася від Товариства, а не від Групи Engie в особі Товариства, а згідно з фактичними обставинами справи укладення Угод не могло вплинути та не вплинуло на економічну конкуренцію на території України, зокрема, з огляду на те, що Товариство не залучене до підписання Угод та/або до реалізації Проєкту. Суд також зазначив, що відповідно до публічних даних Проєкт, з приводу якого АМК запитував документи та інформацію у Вимозі, не реалізується у зв`язку із зупиненням Німеччиною сертифікації цього Проєкту, а компанія-оператор Проєкту (Nord Stream 2 AG) розглядала можливість початку процедури банкрутства, тож негативних наслідків для конкуренції не настане, якщо б такі взагалі могли бути. Надаючи оцінку реальності обраного АМК способу досягнення поставленої мети, суд вказав, що такий спосіб не відповідає "вимозі придатності", враховуючи що: позивач не володів запитуваною інформацією та документами, оскільки така інформація не стосувалася діяльності Товариства, а стосувалася господарської діяльності іноземних суб`єктів господарювання; позивач не міг впливати на господарську діяльність та дії учасників Угод, у тому числі, не мав ні підстав, ані заходів впливу на учасників Угод для отримання запитуваної інформації; позивач не мав відношення до укладення Угод та реалізації Проєкту, а тому не міг мати у своєму розпорядженні запитуваної інформації, не міг бути з нею обізнаним та/або володіти нею. Враховуючи, що АМК не направляв вимогу про надання необхідної інформації на адресу безпосередніх учасників Угод, обраний АМК спосіб досягнення поставленої мети не може вважатися таким, що відповідає критерію реальності. Покладення АМК на позивача обов`язків, які наперед неможливо виконати на практиці, може свідчити про формальне створення підстав для притягнення Товариства до відповідальності за порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону, а не отримання запитуваної інформації, що не відповідає ні основоположним принципам добросовісності, справедливості та пропорційності, які лежать в основі принципу верховенства права, ані завданням і функціям, покладеним на АМК законом; відсутність у позивача запитуваної інформації за наведених обставин виключала можливість встановити наявність у діях Товариства складу правопорушення, визначеного п. 14 ст. 50 Закону, у зв`язку з чим АМК безпідставно притягнув позивача до відповідальності як особу, яка це правопорушення не вчиняла (наведені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2024 зі справ №№ 910/1823/23, 910/2810/23).
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням АМК звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
На переконання апелянта судом першої інстанції не було враховано, що:
- АМК зафіксовано юридичний факт існування Групи Engie як єдиного суб`єкта господарювання до складу якого входить, в тому числі Товариство, що в свою чергу зумовлює необхідність виконання групою суб`єктів господарювання вимог покладених на них Законом, який імперативно без будь-яких виключень зобов`язує забезпечувати між собою обмін інформацією, тому Товариство та Компанія на підставі ст. 63 Закону були зобов`язані забезпечити обмін інформацією між собою, зокрема шляхом надання відомостей необхідних Товариству для надання відповіді на Вимогу Комітету, з метою запобіганню вчиненню порушення, передбаченого п. 13 ст. 50 Закону, при цьому невиконання вимог ст. 63 Закону Компанією не звільняє Товариство від відповідальності за порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону;
- з урахуванням положень ст. 2 Закону дозвіл на узгоджені дії потрібен, якщо такі узгоджені дії: впливають або можуть впливати на конкуренцію на території України; передбачають обмеження конкуренції (зокрема, встановлення цін, розподіл ринків, обмеження виробництва тощо), навіть якщо вони здійснюються за межами України. Отже іноземні компанії зобов`язані отримати такий дозвіл, якщо виконуються наступні умови: 1) вони здійснюють господарську діяльність в Україні або мають економічний вплив на український ринок (наприклад, через пов`язаних осіб або продаж продукції в Україні); 2) узгоджені дії можуть обмежувати або спотворювати конкуренцію на українському ринку або компаній резидентів; 
- Проєкт не був реалізований з огляду на повномасштабне вторгнення, в той час як Вимога Комітетом була направлена позивачу ще у вересні 2021 року, більш того зупинення Німеччиною сертифікації Проєкту не пов`язана, зокрема, з добровільним виходом Групи Engie із угоди, тож недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі (у зв`язку з діями уряду Німеччини), не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого ст. 6 Закону, адже негативним наслідком є сам факт узгодження поведінки;
- Верховний Суд направляючи дану справу на новий розгляд вказав про необхідність встановити, які саме обов`язки із забезпечення обміну інформацією згідно зі ст. 63 Закону були виконані чи не виконані безпосередньо суб`єктом правопорушення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 27.01.2026.
17.12.2025 до апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що:
- АМК в Рішенні не було наведено ознак (підтверджених доказами), які б свідчили, що позивач та інші учасники Проєкту є прямими акціонерами один одного, мають вирішальний вплив (контроль) один над одним чи мають будь-які господарські зв`язки між собою. Також відповідачем не враховано, що Товариство та Компанія не є прямими акціонерами один одного, не мають вирішального впливу (контролю) один над одним та не мають жодних господарських зв`язків між собою. АМК не доведено будь-яку причетність позивача до Проєкту, чи до господарської діяльності Компанії або інших учасників Проєкту, а позивачем неодноразово підтверджувалось, що він не має жодного відношення до господарської діяльності інших учасників Проєкту та ніколи не брав участі в Проєкті; 
- наявні матеріали справи дають підстави стверджувати, що Вимога не була спрямована на забезпечення захисту економічної конкуренції в Україні, ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Опис запитуваної інформації дає можливість вважати, що вона не має будь-якого стосунку до економічної конкуренції в Україні. АМК вимагав у позивача надати інформацію, пояснення та такі копії документів, що стосувались укладення, суб`єктами господарювання угод про фінансування Проєкту та розподілу повноважень між його учасниками. Водночас, відповідно до загальновідомої інформації, Проєкт передбачав розширення в Балтійському морі газогону "Північний потік" (для транспортування природного газу). Зазначений газогін проходить через економічні зони та територіальні води п`яти країн: Данії, Німеччини, Росії, Фінляндії і Швеції. Крім того, Північний потік-2 так і не був уведений в експлуатацію та не очікується, що буде уведений у найближчому майбутньому через загальновідомі причини: 22.02.2022 Німеччиною було зупинено сертифікацію газопроводу "Північний потік-2" у відповідь на російську агресію проти України, а тому, відповідно, він і не був введений в експлуатацію; газопровід "Північний потік-2" був пошкоджений у вересні 2022 року. Тобто, ще до направлення Вимоги, була наявна публічно доступна інформація, що Проєкт не був реалізований та жодного гіпотетичного впливу на конкуренцію в Україну бути не могло;
- укладення Угод щодо Проєкту, реалізація Проєкту мали здійснюватися поза межами України, відповідно, АМК не вказано і не доведено, яким чином укладення Угод щодо цього Проєкту впливає на економіку та конкуренцію України. При цьому АМК не вказував: у який спосіб укладення досліджуваних АМК Угод щодо Проєкту впливає на конкуренцію в Україні, які саме ринки зазнають впливу; чи вже настали якісь негативні наслідки для конкуренції в Україні (якщо могли настати); чи взагалі такі Угоди щодо Проєкту якимсь чином пов`язані з територією України; яким чином діяльність позивача може бути пов`язана з Проєктом та/або може впливати на конкуренцію в Україні у зв`язку з Проєктом;
- факт відсутності будь-якого впливу запитуваних Угод на економічну конкуренцію на території України є фактом, що був встановлений судами в справах № 908/2810/23 (за позовом ТОВ "Басф Т.О.В.") та № 910/1823/23 (за позовом ТОВ "Альянс Холдинг"), що в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України не потребує додатковому доказуванню та має бути врахованим судом під час розгляду цієї справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 оголошено перерву до 10.03.2026.
09.03.2026 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення позивача щодо постанов Верховного Суду від 05.02.2026 у справах №№ 910/1823/23, 910/2818/25, в яких представник зазначав, що обидві справи стосуються суб`єктів господарювання до яких АМК звертався з вимогою надати інформацію щодо укладення Угод, пов`язаних із реалізацією Проєкту, у той час коли такі суб`єкти не були учасниками відповідних Угод та, відповідно, не володіли й об`єктивно не могли володіти запитуваною АМК інформацією, і висновки Верховного Суду у вказаних справах спростовують доводи апеляційної скарги АМК у цій справі. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 розгляд справи призначено на 24.03.2026, з огляду на перебування 10.03.2026 судді з колегії у відрядженні.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 оголошено перерву до 14.04.2026.
В судовому засіданні, яке відбулось 14.04.2026, відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові. Позивач заперечував вимоги апеляційної скарги та вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення. 
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту Рішення № 51-р/тк (а.с. 151-158 том 1), АМК на сайті Польського антимонопольного регулятора (https://decyzje.uokik.gov.pl/bp/dec_prez.nsf) виявив інформацію щодо укладання угод компаніями "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та приватним акціонерним товариством (далі - ПрАТ) "Газпром" про фінансування проєкту "Північний потік-2" та розподілу повноважень між його учасниками (далі - Угоди). У зв`язку із цим з метою вжиття заходів державного контролю з виявлення порушень законодавства про захист економічної конкуренції в частині контролю за концентраціями та узгодженими діями суб`єктів господарювання було розпочато дослідження та здійснення перевірки щодо вказаної інформації.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 5 Закону узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання.
Отже АМК дійшов висновку, що дії компаній "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПрАТ "Газпром" у вигляді укладення угод про фінансування проєкту "Північний потік-2" та розподілу повноважень між його учасниками відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 5 Закону можуть містити ознаки узгоджених дій.
При цьому вчинення узгоджених дій, передбачених ст. 10 Закону, забороняється до отримання дозволу органів АМК або Кабінету Міністрів України.
Отримання дозволу АМК на узгоджені дії здійснюється в порядку, визначеному Положенням про порядок подання заяв до органів АМК про надання дозволу на узгоджені дії суб`єктів господарювання, затвердженим розпорядженням АМК № 26-р від 12.02.2002 (зі змінами). 
Компанії "Uniper Gas Transportation & Finance B.V.", "Engie Energy Management Holding Switzerland AG", "OMV Gas Marketing Trading & Finance B.V.", "Shell Exploration and Production (LXXI) B.V.", "Wintershall Nederland Transport and Trading B.V." та ПрАТ "Газпром" за відповідним дозволом на узгоджені дії до АМК не звертались. 
За наявною в АМК інформацією, яка була підтверджена Товариством (лист № 67-22 від 13.09.2022 (вх. АМК № 8-01/491-кі від 15.09.2022); а.с. 128-130 том 1), Товариство пов`язане відносинами контролю в розумінні ст. 1 Закону з компанією "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" (Швейцарія). 
У зв`язку із наведеним АМК надіслав Товариству вимогу голови АМК № 128-29/01-14070 від 28.09.2021 (далі - Вимога; а.с. 91-93 том 1) про надання інформації. 
Згідно зі ст. 63 Закону суб`єкти господарювання, пов`язані відносинами контролю відповідно до ст. 1 цього Закону, зобов`язані забезпечувати обмін інформацією між собою та вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції. Вказане було зазначено у Вимозі. 
У Вимозі у Товариства вимагалось у 15-ний строк з дня отримання Вимоги надати АМК інформацію щодо підтвердження чи спростування інформації стосовно укладення суб`єктами господарювання, пов`язаними з Товариством відносинами контролю, Угод (у разі підтвердження такої інформації надати копії підтверджуючих документів (копії Угод, договорів, тощо та додатків до них, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку) та пояснення щодо необхідності чи відсутності необхідності отримання дозволу органів АМК на зазначені дії, відповідно до ст. 10 Закону.
Також у Вимозі зазначалося про обов`язок надання інформації на вимоги державного уповноваженого Комітету у визначений ним строк відповідно до ст. 22 Закону України "Про АМК", та відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а саме, неподання органу Комітету інформації в установлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації відповідно до п.п. 13, 14, 15 ст. 50 та абз. 7 ч. 2 ст. 52 Закону. 
Листом № 362 від 19.10.2021 (вх. АМК № 8-01/14641 від 19.10.2021) (а.с. 98-99 том 1) Товариство повідомило АМК про те, що надіслало Вимогу компанії "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" та звернулося до АМК про продовження строку надання інформації на Вимогу.
АМК листом № 128-29/01-15364 від 27.10.2021 продовжив Товариству строк надання інформації до 30.11.2021 (а.с. 102 том 1).
Листом № 364 від 29.11.2021 (вх. АМК № 8-01/16467 від 30.11.2021) (а.с. 103-104 том 1) Товариство повідомило АМК про те, що за інформацією отриманою від компанії "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" триває процес внутрішніх погоджень між відповідними бізнес-департаментами, залученими до проєкту "Північний потік-2", та звернулося до АМК про продовження строку надання інформації на Вимогу. 
АМК листом № 128-29/01-17419 від 03.12.2021 продовжив Товариству строк надання інформації до 10.12.2021 (а.с. 105 том 1). 
Листом № 368 від 10.12.2021 (вх. АМК № 8-01/1823-кі від 13.12.2021) (а.с. 109-110 том 1) Товариство повідомило, зокрема, що компанія "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" зазначила про те, що не може надати запитувану інформацію Товариству, оскільки компанія "Engie Energy Management Holding Switzerland AG" є окремою юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Швейцарії, і Товариство не має жодних правових засобів, щоб змусити іноземну особу, яка володіє запитуваними документами поза юрисдикцією України, надати запитувану АМК інформацію.
Відтак, АМК дійшов висновку, що Товариство не подало інформацію АМК на вимогу державного уповноваженого АМК № 128-29/01-14070 від 28.09.2021 у встановлений ним строк, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 13 ст. 50 Закону, у зв`язку з чим:
- визнано, що Товариство вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону у вигляді неподання інформації АМК на вимогу державного уповноваженого АМК № 128-29/01-14070 від 28.09.2021 у встановлений ним строк (п. 1 резолютивної частини Рішення № 51-р/тк);
- за порушення, вказане в п. 1 резолютивної частини Рішення № 51-р/тк, накладено на Товариство 3 941 161,00 грн штрафу (п. 2 резолютивної частини Рішення № 51-р/тк).
На переконання позивача Рішення № 51-р/тк прийнято відповідачем з порушенням вимог законодавства, оскільки АМК було відомо, що Товариство не є стороною Угод, ніяким чином не пов`язано з Проєктом, а тому не володіло і не могло володіти запитуваною інформацією та надати її на Вимогу АМК, у зв`язку з чим відповідачем не доведено будь-яких підстав для покладення на позивача юридичної відповідальності за порушення, яке ним не вчинялось і не могло бути вчинено, та безпідставно притягнуто до відповідальності. 
Справа розглядалась неодноразово, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим визнано недійсним Рішення АМК № 51-р/тк.
Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.
За нормами ст. 1 Закону України "Про АМК" АМК є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Особливості спеціального статусу АМК обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови АМК, його заступників, державних уповноважених АМК, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень АМК, у спеціальних процесуальних засадах діяльності АМК, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників АМК на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про АМК" основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції.
Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про АМК" вбачається, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має повноваження, в тому числі: перевіряти, зокрема, суб`єкти господарювання щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати, зокрема, від суб`єктів господарювання, інформацію, в тому числі з обмеженим доступом. У сфері здійснення контролю за узгодженими діями, концентрацією Комітет має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про надання дозволу, надання висновків, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, проводити дослідження за цими заявами і справами; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Згідно з ч. 6 ст. 6 та ч. 6 ст. 9 Закону України "Про АМК", зокрема, державний уповноважений Комітету є органом Комітету. Голова АМК має статус державного уповноваженого, передбачений цим Законом.
Статтею 16 Закону України "Про АМК" передбачено, що державний уповноважений Комітету має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про АМК" Голова територіального відділення АМК має такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Зі змісту ст. 22 Закону України "Про АМК" вбачається, що розпорядження, рішення та вимоги органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимоги уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом; невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимог уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Згідно ст. 221 Закону України "Про АМК" суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу АМК, голови територіального відділення АМК, уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, необхідну для виконання АМК, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання, надаються на вимогу органу АМК, голови територіального відділення АМК, уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу АМК, голови територіального відділення АМК можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.
Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин (преамбула Закону).
Статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що:
- суб`єкт господарювання - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання;
- контроль - це вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.
Відповідно до ч.ч. 2, 2 ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією. Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
Відповідно до ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється АМК, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів. Особи, які беруть участь у справі, мають право надавати докази та доводити їх достовірність (об`єктивність).
Частиною 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.
За нормами п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно зі ст. 63 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкти господарювання, пов`язані відносинами контролю відповідно до ст. 1 цього Закону, зобов`язані забезпечувати обмін інформацією між собою та вживати інших заходів у такий спосіб та у такому обсязі, які б забезпечували запобігання вчиненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Законодавство про захист економічної конкуренції (станом на момент виникнення спірних правовідносин) не містить вичерпного переліку випадків, у яких уповноважені особи АМК мають право вимагати відповідну інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб. Так, інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених Законом.
Органи АМК у процесі реалізації своїх повноважень мають право вимагати не лише документи, а й інформацію, яка потрібна їм для виконання покладених на них завдань, причому зміст, обсяг і характер такої інформації законодавчими приписами, зокрема, ст.ст. 22, 221 Закону України "Про АМК" не визначено та обмежено лише дійсною та об`єктивною необхідністю для виконання завдань органу ("статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань").
Таким чином АМК та його органи для реалізації основного завдання, визначеного у ст. 3 Закону України "Про АМК", у частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 3) відповідно до повноважень, передбачених, зокрема, п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 7, ст.ст. 12, 22, 221 Закону України "Про АМК", положень Закону може витребувати інформацію, пов`язану з дослідженням наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції суб`єктами господарювання.
Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання стосовно форми, способу та доцільності витребування органом АМК інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.
Близька за змістом правова позиція послідовно та неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у таких постановах: від 23.04.2019 у справі № 915/827/18; від 04.07.2019 у справі № 910/13461/18; від 01.08.2019 у справі № 910/15697/18; від 07.08.2019 у справі № 910/13460/18; від 07.08.2019 у справі № 910/13472/18; від 26.09.2019 у справі № 910/12393/18; від 06.02.2024 у справі № 910/1823/23; від 06.02.2024 у справі № 910/2810/23.
Як вбачається з матеріалів справи, дії позивача кваліфіковано АМК як порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону, у зв`язку з чим на Товариство накладено штраф.
Так, п. 13 ст. 50 Закону визначає порушенням законодавства про захист економічної конкуренції неподання інформації АМК, його територіальному відділенню у встановлені органами АМК, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.
Отже ненадання інформації у встановлені органом АМК строки відповідно до визначеного ним змісту, обсягу та характеру (виходячи з її необхідності для виконання завдань органу) є актом невиконання вимоги державного органу із спеціальним статусом, метою діяльності якого є, зокрема, забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.
У п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17 Велика Палата Верховного Суду, зокрема, наголосила на важливості дотримання органом АМК принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що має враховуватися при ухваленні рішень.
Разом з тим, зміст принципу належного врядування розкритий у багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі "Рисовський проти України".
У Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 1395/5 від 24.04.2017, наведено визначення поняття "дискреційні повноваження". Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреція (адміністративний/процесуальний розсуд) є юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби особи правозастосовної діяльності органів влади та будучи видом повноваження органу, надає останньому певний простір, оскільки, він може здійснювати вибір між декількома допустимими під кутом зору закону (права) рішеннями. Він може діяти або не діяти, а коли він діє, то обирає один або декілька з можливих варіантів дій.
Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зв`язаність дискреції органу законом (правом) робить можливим здійснення судами перевірки рішень (дій), прийнятих органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
Судова практика ЄСПЛ щодо ст. 6 (1) Конвенції (з питань необхідного обсягу судового контролю) встановлює загальну рамку, в межах якої дискреційна влада може здійснюватися і юридично контролюватися. Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи, Венеційської комісії хоч формально і не мають обов`язкового характеру, однак вони є дуже важливими для національної практики, зокрема, для надання змістовного тлумачення.
У практиці ЄСПЛ вироблено низку принципів і тестів, які дають судам орієнтири під час судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень органами.
Дискреція зазвичай не є абсолютним повноваженням (правом). Обов`язковою умовою для її застосування є зв`язаність дискреції нормативними актами, що, як наслідок, виключає існування "вільного розсуду" або розсуду за межами закону (права). Орган влади має (= зобов`язаний) здійснювати свою дискрецію відповідно до мети і наданих повноважень та дотримуватися меж дискреції, передбачених законом. Якщо орган влади не виконує цих юридичних зобов`язань, він діє "з помилковим застосуванням дискреції" і, отже, протиправно.
Втім, господарські суди у розгляді справ про визнання недійсними рішень АМК не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, але зобов`язані перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17).
Встановлення змісту документа, який надходить на вимогу органу АМК в аспекті надання/неповного надання/ненадання інформації на таку вимогу належить до дискреційних повноважень органу АМК, водночас дискреційні повноваження не повинні використовуватися органом свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах дискреційних повноважень державного органу.
АМК, реалізуючи свої дискреційні повноваження на отримання документів та інформації, які необхідні йому для виконання завдань, діючи добросовісно та не допускаючи свавілля для запиту відповідної інформації у адресата, повинен мати обґрунтовані підстави вважати, що інформація та документи перебувають або можуть перебувати у володінні особи, в якої вони запитуються. В іншому випадку матиме місце порушення принципу справедливості юридичної відповідальності, зокрема відповідальність несе лише та особа, яка скоїла правопорушення (схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 зі справи № 910/1546/22).
З огляду на викладене, саме такий підхід до реалізації повноважень АМК на отримання в особи інформації суд вважає таким, що відповідатиме "вимозі придатності", яка, у свою чергу, є невід`ємною складовою принципу пропорційності і верховенства права. "Вимога придатності" характеризується метою, яка має бути досягнута, способом, спрямованим на таке досягнення, та зв`язком, який повинен існувати між метою і заходом. Складовою придатності, у свою чергу, є реальність як самої поставленої мети, так і реальність способів її досягнення. 
Отже, вимога АМК (як і норма законодавства, на якій вона ґрунтується) не можуть встановлювати нездійсненні цілі та/або покладати обов`язки, які наперед неможливо виконати на практиці. Сама мета повинна бути досяжною, а практична неможливість її досягнення способами, які неможливо виконати, так само роблять непридатним і застосування принципу пропорційності (правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 06.02.2024 у справах №№ 910/1823/23, 910/2810/23, від 27.02.2024 у справі № 910/1885/23).
Як вбачається з матеріалів справи, у листі № 67-22 від 13.09.2022 Товариство повідомило АМК (а.с. 128-130 том 1), зокрема, що:
- учасниками Товариства є Sopranor S.A. (1 % частики статутного капіталу) та GDF International S.A. (99 % частки статутного капіталу), які входять до складу Групи Engie;
- Engie Energy Management Holding Switzerland AG була фінансовим інвестором Проєкту;
- часткою у розмірі 100 % статутного капіталу Engie Energy Management Holding Switzerland AG володіє GDF International S.A.;
- у Групи Engie розгалужена структура компаній, яка включає близько 2 600 компаній в усьому світі, а на території України Група Engie здійснює господарську діяльність через Товариство; у Групи Engie немає комплексної схеми структури групи; 
- Товариство не є та ніколи не було учасником Проєкту;
- позивач не володіє ні інформацією, ані документами, що запитуються АМК у Вимозі, ні будь-якими іншими даними, що стосуються Проєкту, та які необхідні АМК для дослідження;
- Товариство вживало всіх можливих і вичерпних засобів, направлених на отримання інформації та документів, запитуваних АМК у Вимозі;
- Engie Energy Management Holding Switzerland AG - це іноземна особа в іноземній юрисдикції, що підпорядковується вимогам суворої конфіденційності та положенням Кримінального кодексу Швейцарії, який забороняє розголошення швейцарськими особами конфіденційної інформації третім особам; 
- у Товариства об`єктивно відсутні засоби, щоб примусити іноземну компанію (яка є окремою юридичною особою за законодавством Швейцарії) надати запитувану АМК інформацію та/або документи.
З надісланих позивачем до АМК листів № 362 від 19.10.2021 (вх. АМК № 8-01/14641 від 19.10.2021) і № 364 від 29.11.2021 (вх. АМК № 8-01/16467 від 30.11.2021) вбачається, що Товариство намагалося отримати від Engie Energy Management Holding Switzerland AG запитувані у Вимозі документи та інформацію (а.с. 98-99; 103-104 том 1). 
Таким чином з наданих позивачем пояснень та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Товариство не мало відношення до укладання Угод та/або до реалізації Проєкту, не було залучене до процесу розробки, підготовки чи реалізації Проєкту, а господарська діяльність компанії Engie Energy Management Holding Switzerland AG, яка була одним із безпосередніх учасників цих Угод, не має відношення до господарської діяльності Товариства. При цьому Комітетом в Рішенні № 51-р/тк не було наведено ознак (підтверджених доказами), які б свідчили, що позивач та інші учасники Проєкту є прямими акціонерами один одного, мають вирішальний вплив (контроль) один над одним чи мають будь-які господарські зв`язки між собою. Доказів протилежного ні матеріали справи, ані Рішення № 51-р/тк не містять.
Враховуючи наведене висновок АМК про те, що позивач пов`язаний відносинами контролю з Engie Energy Management Holding Switzerland AG, які дають йому фактичну та юридичну можливість мати у розпорядженні, володінні/користуванні чи доступі запитувану АМК інформацію у розумінні приписів Закону, є такими, що не підтверджені доказами.
Підписання Угод та підготовчі дії з реалізації Проєкту відбувалися за кордоном, а не на території України. Вимога була надіслана саме Товариству і запитувана інформація вимагалася від Товариства, а не від Групи Engie в особі Товариства. Водночас згідно з фактичними обставинами справи укладення Угод не могло вплинути та не вплинуло на економічну конкуренцію на території України, зокрема, з огляду на те, що Товариство не залучене до підписання Угод та/або до реалізації Проєкту, та відповідно до публічних даних Проєкт, з приводу якого АМК запитував документи та інформацію у Вимозі, не реалізується у зв`язку із зупиненням Німеччиною сертифікації цього Проєкту, а компанія-оператор Проєкту (Nord Stream 2 AG) розглядала можливість початку процедури банкрутства, тому не настане жодних негативних наслідків для конкуренції, якщо б такі взагалі могли бути.
Надаючи оцінку реальності обраного АМК способу досягнення поставленої мети, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий спосіб не відповідає "вимозі придатності", враховуючи що: 
- позивач не володів запитуваною інформацією та документами, оскільки така інформація не стосувалася діяльності Товариства, а стосувалася господарської діяльності іноземних суб`єктів господарювання; 
- позивач не міг впливати на господарську діяльність та дії жодного з учасників Угод, у тому числі, не мав ні підстав, ані заходів впливу на учасників Угод для отримання запитуваної інформації; 
- позивач не мав жодного відношення до укладення Угод та реалізації Проєкту, а тому не міг мати у своєму розпорядженні запитуваної інформації, не міг бути з нею обізнаним та/або володіти нею. 
Враховуючи, що АМК не направляв вимогу про надання необхідної інформації на адресу безпосередніх учасників Угод, обраний АМК спосіб досягнення поставленої мети не може вважатися таким, що відповідає критерію реальності. 
Покладення АМК на позивача обов`язків, які наперед неможливо виконати на практиці, може свідчити про формальне створення підстав для притягнення Товариства до відповідальності за порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону, а не отримання запитуваної інформації, що не відповідає ні основоположним принципам добросовісності, справедливості та пропорційності, які лежать в основі принципу верховенства права, ані завданням і функціям, покладеним на АМК законом; відсутність у позивача запитуваної інформації за наведених обставин виключала можливість встановити наявність у діях Товариства складу правопорушення, визначеного п. 14 ст. 50 Закону, у зв`язку з чим АМК безпідставно притягнув позивача до відповідальності як особу, яка це правопорушення не вчиняла.
Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2024 зі справ №№ 910/1823/23, 910/2810/23.
Отже факт обізнаності АМК про відсутність запитуваної інформації у Товариства є доведеним; такий підхід АМК до реалізації своїх дискреційних повноважень під час витребування інформації в особи, яка запитуваною інформацією не володіє, є порушенням принципу добросовісності зі сторони АМК та принципу справедливості юридичної відповідальності, оскільки на підставі Рішення № 51-р/тк відповідальність була покладена на позивача - особу, яка правопорушення не вчиняла.
Таким чином відсутність у Товариства запитуваної інформації за встановлених судом обставин виключала можливість встановити наявність у діях позивача складу правопорушення, визначеного п. 13 ст. 50 Закону, у зв`язку з чим відповідач безпідставно притягнув Товариство до відповідальності як особу, яка це правопорушення не вчиняла, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Товариства про визнання недійсним Рішення № 51-р/тк підлягають задоволенню.
Відтак переглянувши оскаржуване рішення колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/1885/23 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2025 у справі № 910/1885/23 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/1885/23 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 05.05.2026.

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко