П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м. Київ

Справа №369/16567/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/3257/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Янченка А.В. 19 вересня 2025 року в м. Київ,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, сплачених на його виконання, 

В С Т А Н О В И В
Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом, про розірвання договору та стягнення коштів, сплачених на його виконання. 

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на: 
- групу нежитлових приміщень № 12а (загальна площа (кв.м.): 118,7), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 2368427180000), які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 
- накласти арешт на квартиру (загальна площа (кв.м.): 95,8), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1982315932224), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Заяву обґрунтовано тим, що влітку 2021 року на підставі усної домовленості між сторонами у справі виникли взаємні права та обов`язки, що стосувались участі у будівництві трьох житлових будинків загальною площею по 130 м.кв. кожен. На виконання згаданої домовленості 30 червня 2021 року ОСОБА_1 придбав земельну ділянку з кадастровим номером 3222480404:02:001:5066 та передав ОСОБА_2 на виконання договору грошові кошти в загальному розмірі 169 600 доларів США. Однак, незважаючи на те, що строк виконання договору вже давно настав, відповідача ОСОБА_2 не вчинила жодних дій, які б були направлені на виконання взятих на себе зобов`язань та ухиляється від врегулювання спору з позивачем в позасудовому порядку.
На думку позивача відповідач, зловживаючи його довірою, заволоділа майном останнього у вигляді грошових коштів у значному розмірі, чим грубо порушила права позивача, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду з вимогами про розірвання договору та про стягнення грошових коштів, сплачених на його виконання.
З метою ухилення від виконання зобов`язань, відповідач може здійснити відчуження належного їй на праві власності майна на користь третіх осіб, що в свою чергу може ускладнити чи навіть зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі в разі задоволення позовних вимог.
А тому з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, останній просив суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2025 року заяву адвоката Потьомкіна С.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 369/16567/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, сплачених на його виконання - залишено без задоволення.
Ухвала мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. А тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. Жодного доказу на підтвердження вартості майна відповідачки, на яке позивач просить накласти арешт (група нежитлових приміщень та квартира) не надано, а відтак у суду відсутня об`єктивна можливість встановлення відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам в частині співмірності. Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодилася із ухвалою суду першої інстанції позивач  ОСОБА_1 , його представником - адвокатом Потьомкіним С.О., подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом неправильно застосовані норми права, а також невідповідність висновків, викладених в ухвалі обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 березня 2023 року у справі №905/448/22 та постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі №922/1583/23, від 26 вересня 2023 року у справі №911/1518/22.
Посилається на те, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2023 року у справі № 916/2359/23, від 07 квітня 2023 року у справі №910/8671/22.
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2025 року та постановити нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Протас О.М. в інтересах відповідача ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підтверджена матеріалами справи.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Даниленко П.О. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення. 
Відповідач в призначене апеляційним судом засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, у зв`язку з цим колегія суддів вважала можливим розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 у якому просить розірвати договір № 06-08-2021 від 06 серпня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені на виконання договору № 06-08-2021 від 06 серпня 2021 року у розмірі 169 600 доларів США (що є еквівалентом 7 007 922,90 грн та вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позову вказано на те, що влітку 2021 року на підставі усної домовленості між сторонами у справі виникли взаємні права та обов`язки, що стосувались участі у будівництві трьох житлових будинків загальною площею по 130 м.кв. кожен. На виконання згаданої домовленості 30 червня 2021 року ОСОБА_1 придбав земельну ділянку з кадастровим номером 3222480404:02:001:5066. 06 серпня 2021 року сторони зафіксували свої попередні домовленості у письмовому вигляді, уклавши Договір № 06-08-2021. ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 на виконання договору грошові кошти в загальному розмірі 169 600 доларів США. В той же час, незважаючи на те, що строк виконання договору вже давно настав, ОСОБА_2 не вчинила жодних дій, які б були направлені на виконання належним чином її зобов`язання згідно Договору. Тобто ОСОБА_2 , зловживаючи довірою ОСОБА_1 , заволоділа майном останнього у вигляді грошових коштів в розмірі 169600 доларів США, не виконавши належним чином взяте на себе зобов`язання, чим грубо порушила права позивача як іншої сторони договору та як власника згаданих грошових коштів, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду з вимогами про розірвання договору та про стягнення грошових коштів, сплачених на його виконання.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме: групу нежитлових приміщень № 12а (загальна площа 118,7 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта: 2368427180000), квартиру (загальна площа 95,8 кв.м) за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта: 1982315932224).
Заява обґрунтована тим, що відповідач належним чином не виконала умови договору щодо будівництва трьох житлових будинків, ухиляється від повернення коштів, а наявність у неї вищевказаного нерухомого майна створює ризик його відчуження третім особам, що ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань або на відчуження належного їй нерухомого майна. Самі лише припущення про потенційну можливість такого відчуження не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, заявником не долучено доказів ринкової вартості квартири та нежитлових приміщень, на які він просить накласти арешт, що позбавило суд об`єктивної можливості встановити співмірність запропонованих заходів забезпечення заявленим позовним вимогам у розмірі 169 600 доларів США. Оскільки невжиття цих заходів ніяк не ускладнює і не унеможливлює виконання майбутнього рішення суду, у задоволенні заяви було правомірно відмовлено.

Мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно п.п. 2,3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
В порядку ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження, і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17. Крім цього Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.
За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21. 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у даній справі є договірні відносини, і позивач просить про розірвання укладеного з відповідачем договору та стягнення сплачених за його умовами грошових коштів. 
В заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на майно відповідача, яке не є предметом спору.
Разом з тим основними вимогами позивача є розірвання договору, укладеного з відповідачем, а отже вказані вимоги не пов`язані з майном відповідача, а тому застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно божника не може вважатись співмірним з вказаними вимогами, оскільки обмеження права власності має бути достатньо обґрунтованим. До того ж не вбачається, яким чином запропоновані позивачем заходи забезпечення позову забезпечать виконання можливого рішення щодо розірвання договорів, як про то просить позивач.
Вимога про стягнення грошових коштів є похідною від вимоги про розірвання договору, що вбачається з мотивів наведених позивачем в обґрунтування позову. Заявлений розмір цієї вимоги становить 169600 доларів США підлягає доведенню в ході розгляду справи. Однак позивач просить про накладення арешту на нерухоме майно відповідача, квартиру та нежитлові приміщення дані про вартість яких в матеріалах справи відсутні дані. Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. А отже накладення арешту на майно відповідача без визначення його вартості може призвести до непропорційного втручання у право власності відповідача. 
Тобто обраний позивачем захід забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, так як відсутній прямий зв`язок між вказаним заходом забезпечення позову і предметом позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який просив позивач, оскільки такий захід забезпечення позову не спроможний забезпечити розгляд справи та фактичне виконання рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 19 червня 2026 року.