ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року	справа № 380/4288/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр», Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (Центр оцінювання функціонального стану особи) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» (далі - відповідач-1, ЕКОПФО) та Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», на яку покладено права і обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи (далі - відповідач-2, Центр оцінювання, ЦОФСО), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» № 7/26/182/Р від 12.01.2026;
- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатом розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення МСЕК №10473/26/1859 від 20.02.2026; 
- зобов`язати Експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи при Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» провести повторне оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_1 щодо встановлення ІІ групи інвалідності із потребою у постійному сторонньому догляді.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеного 12.01.2026 оцінювання експертною командою закладу охорони здоров`я позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, проте не вирішено питання щодо потреби у постійному сторонньому догляді. Позивач вважає, що з огляду на наявні в нього онкологічні захворювання (дифузна В-великоклітинна лімфома з ураженням центральної нервової системи, хронічний лімфоцитарний лейкоз), тяжкий загальний стан, втрату навичок самообслуговування та потребу в сторонній допомозі він має право на встановлення такої потреби. Позивач зазначає, що ні під час первинного оцінювання, ні під час розгляду скарги Центром оцінювання не було проведено шестихвилинний тест ходьби, а також не досліджено й не оцінено належним чином довідку (огляд) сімейного лікаря від 16.01.2026 та консультаційний висновок від 22.01.2026, в яких зафіксовано нездатність до самообслуговування та потребу в постійному догляді, що, на його думку, свідчить про порушення процедури оцінювання та є підставою для скасування оскаржуваних рішень і проведення повторного оцінювання.
Ухвалою судді від 16.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що з 01.01.2025 в Україні запроваджено нову модель оцінювання повсякденного функціонування особи, що замінила медико-соціальні експертні комісії; на підставі наказів Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 № 1809 та від 03.12.2024 № 2022 права і обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи покладено на відповідача-2. Відповідач-2 указує, що скаргу позивача розглянуто заочно у визначеному складі експертної команди, за результатами чого прийнято рішення про підтвердження оскаржуваного рішення; питання встановлення інвалідності та потреби в догляді належить до виключної компетенції спеціалізованих установ у медичній сфері, а суд, не будучи такою установою, не може здійснювати власну оцінку обґрунтованості висновку експертної команди й вправі перевірити лише дотримання процедури. Окремо відповідач-2 просив поновити строк на подання відзиву, посилаючись на значне навантаження юридичного персоналу у зв`язку з реформою медико-соціальної експертизи та умови воєнного стану.
Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не подав, своїм правом на участь у справі не скористався.
Дослідивши наявні у справі докази та матеріали, оцінивши їх у сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Як слідує з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на медичному обліку з онкологічним захворюванням. За даними медичної документації, позивачу встановлено основний діагноз: дифузна В-великоклітинна лімфома (С83.3) з ураженням центральної нервової системи; супутній діагноз - В-клітинний хронічний лімфоцитарний лейкоз (С91.10), а також інші уточнені порушення лейкоцитів (D72.8) на фоні зазначеного захворювання.
На підставі сформованого закладом охорони здоров`я направлення позивача 12.01.2026 очно оглянуто експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи, утвореною при відповідачі-1, за результатами чого прийнято рішення № 7/26/182/Р від 12.01.2026, оформлене відповідним витягом, яким позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи з причиною «загальне захворювання» безстроково. При цьому потреби у постійному сторонньому догляді не встановлено.
Не погоджуючись із рішенням у частині невстановлення потреби у постійному сторонньому догляді, позивач 27.01.2026 звернувся зі скаргою до Центру оцінювання функціонального стану особи, права і обов`язки якого виконує відповідач-2.
За результатами розгляду скарги експертною командою Центру оцінювання функціонального стану особи 20.02.2026, заочно, лише за документами, у складі чотирьох членів експертної команди (за спеціальностями: клінічна онкологія, фтизіатрія, гематологія) прийнято рішення № 10473/26/1859, яким підтверджено оскаржуване рішення експертної команди закладу охорони здоров`я. В обґрунтування рішення зазначено, що, детально проаналізувавши представлену медичну документацію та матеріали справи, ураховуючи визначені при направленні на оцінювання критерії життєдіяльності (здатність до пересування, самообслуговування, орієнтації, навчання - легкий ступінь; спілкування, контроль своєї поведінки - нормальна; до трудової діяльності - виражений ступінь), а також встановлену під час очного огляду здатність до самообслуговування на рівні помірного ступеня та дані про перебіг захворювання (свідомість ясна, неврологічного дефіциту немає), експертна команда дійшла висновку про відсутність підстав для встановлення потреби в постійному сторонньому догляді, а також зазначила про необхідність спостереження позивача в онколога та невролога й можливість повторного звернення у разі прогресування обмежень життєдіяльності.
Вважаючи зазначені рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з оцінюванням повсякденного функціонування особи та прийняттям рішень щодо невстановлення позивачу потреби у постійному сторонньому догляді, у зв`язку з чим до них застосовуються положення нормативно-правових актів у редакціях, чинних на час виникнення цих правовідносин.
З 1 січня 2025 року в Україні запроваджено нову модель оцінювання стану здоров`я повнолітніх осіб, що замінила медико-соціальні експертні комісії. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова № 1338) затверджено, зокрема, Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Порядок) та Критерії встановлення інвалідності.
Відповідно до пункту 8 Порядку оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи. Згідно з пунктом 31 Порядку під час розгляду справи члени експертної команди досліджують усі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, які містяться в електронній системі охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 42 Порядку під час прийняття рішення щодо встановлення чи невстановлення потреби у постійному сторонньому догляді для особи, якій встановлюється інвалідність, або особи, яка має раніше встановлену інвалідність, експертною командою враховується ступінь вираженості обмежень життєдіяльності особи. Потреба в постійному сторонньому догляді встановлюється, якщо особа має значний (3 ступінь) ступінь обмеження одного або кількох, або виражений (2 ступінь) ступінь обмеження двох або більше таких критеріїв життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування.
Пунктами 67, 68 Порядку визначено, що експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарг вивчає рішення експертної команди, що оскаржується, заслуховує пояснення скаржника (його уповноваженого представника) у разі розгляду скарги за його участю, за наявності підстав проводить повторне оцінювання, та за результатами розгляду приймає рішення про підтвердження, скасування оскарженого рішення або формування нового рішення щодо результату оцінювання. При цьому згідно з додатком 1 до Порядку експертна команда проводить розгляд справи заочно (без особистої участі особи) за винятком випадків, коли особа повідомила про своє бажання бути присутньою на розгляді.
Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із меж судового контролю за рішеннями експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, визначених завданнями адміністративного судочинства.
Як убачається зі змісту позовної заяви, фактично доводи позивача зводяться до незгоди з прийнятим експертними командами рішенням щодо невстановлення йому потреби у постійному сторонньому догляді, а також до тверджень про неврахування наданих ним медичних документів та неповноту проведеного оцінювання (зокрема непроведення шестихвилинного тесту ходьби).
Суд зазначає, що визначення конкретного ступеня обмеження життєдіяльності особи, оцінка вираженості порушень функцій органів і систем організму та, як наслідок, вирішення питання про наявність чи відсутність потреби в постійному сторонньому догляді потребують спеціальних знань у галузі медицини й належать до виключної компетенції експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у справах про оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій (постанови від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16, від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16), яка з огляду на тотожність правової природи спірних правовідносин підлягає застосуванню і до правовідносин щодо оскарження рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, суд не може здійснювати власну оцінку обґрунтованості висновку експертної команди, оскільки суд не є спеціалізованою установою в медичній сфері, а тому оцінка підставності такого висновку виходить за межі судового розгляду в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку експертної команди лише в межах дотримання процедури його прийняття на підставі вимог нормативних актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності й потреби у догляді.
Визначення конкретного ступеня обмеження життєдіяльності, наявності чи відсутності підстав для встановлення інвалідності, групи інвалідності та потреби у постійному сторонньому догляді є дискреційними повноваженнями експертної команди, реалізація яких потребує спеціальних медичних знань, а тому суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідачів та підміняти їх власною оцінкою медичної документації позивача.
Перевіряючи дотримання процедури прийняття оскаржуваних рішень, суд установив таке.
Первинне оцінювання повсякденного функціонування позивача проведено 12.01.2026 експертною командою закладу охорони здоров`я очно, у визначеному складі, на підставі сформованого лікуючим лікарем направлення; за результатами оцінювання прийнято рішення № 7/26/182/Р, оформлене витягом та доведене до відома позивача. Розгляд скарги позивача проведено Центром оцінювання функціонального стану особи у межах наданих йому пунктами 67, 68 Порядку повноважень, у правомочному складі експертної команди із залученням лікарів відповідних спеціальностей (клінічна онкологія, фтизіатрія, гематологія), за результатами чого 20.02.2026 прийнято рішення № 10473/26/1859 про підтвердження оскаржуваного рішення, оформлене протоколом розгляду скарги та відповідним рішенням. Рішення прийнято колегіально, у строк, у формі, передбаченій законодавством.
Доводи позивача про те, що скаргу розглянуто заочно, без його участі, суд відхиляє, оскільки за змістом додатка 1 до Порядку заочна форма розгляду скарги (лише за документами) є передбаченою законодавством формою розгляду, що застосовується за відсутності повідомлення особи про бажання бути присутньою на розгляді. Доказів подання позивачем клопотання про очний розгляд скарги чи повідомлення про бажання бути присутнім матеріали справи не містять, а тому обрання заочної форми розгляду не свідчить про порушення процедури.
Доводи позивача про неврахування експертними командами наданих ним медичних документів (огляду сімейного лікаря від 16.01.2026, консультаційного висновку від 22.01.2026 тощо) та про непроведення шестихвилинного тесту ходьби, по суті, зводяться до незгоди з результатами медичної оцінки наявних відомостей про стан його здоров`я та з визначеним експертною командою обсягом необхідних обстежень. Питання достатності наявних медичних відомостей для прийняття рішення, необхідності й обсягу проведення додаткових обстежень, а також оцінка доказового значення кожного з медичних документів належать до компетенції експертної команди та потребують спеціальних знань. Зі змісту оскаржуваних рішень убачається, що експертні команди досліджували представлену медичну документацію та матеріали справи й надали їм відповідну оцінку в межах своєї компетенції, дійшовши висновку про встановлені ступені обмеження критеріїв життєдіяльності, які не утворюють визначеної пунктом 42 Порядку сукупності, необхідної для встановлення потреби в постійному сторонньому догляді. Незгода позивача з результатами такої оцінки сама по собі не свідчить про протиправність рішень та порушення процедури їх прийняття.
Надання судом власної оцінки достовірності, достатності та доказового значення зазначених медичних документів, а так само висновок про те, чи мали вони наслідком встановлення вищого ступеня обмеження життєдіяльності та потреби в догляді, означали б підміну судом спеціалізованої установи у медичній сфері та вихід за межі судового контролю, що є неприпустимим з огляду на наведену вище практику Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітися як вимога детально відповідати на кожен довід; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас наведене не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Позивач належними та допустимими доказами не довів порушення відповідачами процедури проведення оцінювання та розгляду скарги, а наведені ним доводи стосуються виключно медичної оцінки стану його здоров`я, що не належить до компетенції суду.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин, перевіривши оскаржувані рішення на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, у межах, що не виходять за рамки судового контролю, суд доходить висновку, що рішення прийняті уповноваженими суб`єктами в межах наданих повноважень, з дотриманням установленої процедури, а доводи позивача про їх протиправність не знайшли свого підтвердження. Підстав для визнання оскаржуваних рішень протиправними та їх скасування, а так само для зобов`язання відповідачів провести повторне оцінювання, судом не встановлено.
Суд звертає увагу, що відмова у задоволенні позову не позбавляє позивача права у разі прогресування обмежень життєдіяльності, погіршення стану здоров`я або появи нових медичних документів повторно звернутися для проведення оцінювання повсякденного функціонування особи у встановленому Порядком порядку, на що зазначено і в самому оскаржуваному рішенні Центру оцінювання.
З огляду на викладене позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується статтею 139 КАС України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат немає; судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.