ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/374/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/8377/25 Категорія: 310010000 	Демчик Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л. 

за участі секретаря – Любченко Т.М. 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 , 

відповідач – ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2025 року (головуючий суддя – Демчик Р.В.), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого вказувала, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначала, що за останній час сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наголошувала на тому, що подальше продовження шлюбу є неможливим через вичерпання взаємних почуттів і відсутність перспектив для відновлення подружніх відносин. Крім того, зазначала, що тривалий час сторони проживають окремо, позивач тимчасово проживає в Німеччині, спільне господарство не ведуть. Майновий спір між сторонами відсутній, згоду про місце проживання та виховання дитини між сторонами досягнуто. 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Ухвалюючи таке рішення суд мотивував тим, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення скасувати та надати сторонам строк на примирення.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не з`ясував реальних можливостей збереження сім`ї. Вважає, що суд не надав оцінку доказам у справі, зокрема відсутності конфлікту між сторонами або неможливості спільного проживання.
Звертає увагу колегії суддів на те, що сторони мають спільну малолітню дитину, розлучення батьків для якої буде психоемоційним потрясінням. 
Скаржник наголошував, що вживає всіх можливих заходів для примирення з позивачем.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що суд розглянув справу без його участі, незважаючи на подане ним клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення на підставі досліджених доказів у справі.
Твердження скаржника про допущені судом процесуальні порушення у зв`язку з розглядом справи без його участі, вважає безпідставними, оскільки суд неодноразово відкладав судові засідання за клопотаннями відповідача. На жодне засідання скаржник не з`явився, відзиву на позов з обгрунтуванням своїх доводів щодо заперечення позовних вимог не подав.
Звертає увагу колегії суддів на те, що доводи скаржника про намагання зберегти шлюбні відносини не відповідають дійсності. Життям дитини взагалі не цікавиться, не допомагає в утриманні та вихованні дитини, ніякої матеріальної допомоги не надає. 
Підтримує позицію наведену у позовній заяві щодо неможливості збереження сім`ї та наполягає на розірванні шлюбу.

Позивач в судове засідання не з`явилась, у відзиві на апеляційну скаргу просила проводити розгляд справи за її відсутності.
Скаржник, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2025 року відповідає вказаним вимогам закону.
Судом встановлено, що 20.09.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблений актовий запис №1665.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній.
Сторони тривалий час проживають окремо, позивач наразі проживає з дитиною в Німеччині.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Сімейного кодексу України проголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не надав оцінку всім доказам у справі та підійшов до вирішення спору поверхнево, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивач довела своє небажання продовжувати подружнє життя та відсутність наміру на примирення з відповідачем, в свою чергу відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов з обгрунтуванням доводів щодо заперечення проти позову не скористався.
Не заслуговують на увагу твердження скаржника про допущені судом порушення норм процесуального права через розгляд справи без його участі, незважаючи на подане ним клопотання про перенесення судового засідання.
З матеріалів справи вбачається, що справа неодноразово призначалася до розгляду, однак через неявку сторін судові засідання відкладалися.
Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань, що підтверджується: довідками про доставку електронних документів до особистого кабінету відповідача, зареєстрованого в підсистемі «Електронний суд» (а.с. 18, 26, 30, 35), клопотаннями відповідача від 14.10.2025, 22.10.2025, 07.11.2025, 19.11.2025 про перенесення розгляду справи.
Зокрема щодо судового засідання, призначеного на 21.11.2025, відповідач був повідомлений про розгляд справи та подав чергове клопотання про перенесення судового засідання в зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні, без долучення будь-яких документів, підтверджуючих обставини неможливості його явки на розгляд справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.  У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Враховуючи, що розгляд справи неодноразово переносився виключно за заявами відповідача, на судове засідання, призначене на 21.11.2025 ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, натомість подав чергове клопотання про перенесення розгляду справи без підтвердження підстав для перенесення будь-якими доказами, в зв`язку з чим суд, з дотриманням норм ЦПК України, розглянув справу по суті та ухвалив рішення, а тому протилежні доводи скаржника про допущені порушення процесуальних норм щодо розгляду справи без його участі є безпідставними та спростовуються наведеним.
Колегія суддів не знаходить підстав для врахування доводів скаржника щодо вжиття ним всіх можливих заходів для примирення з позивачем. 
Так, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року було задоволено частково клопотання ОСОБА_2 та надано сторонам двохмісячний строк на примирення. Однак, після спливу цього терміну, позивач в заяві від 24.04.2026 повідомила, що відповідачем буд-яких дій щодо налагодження стосунків не вчинялось, у вихованні доньки участі відповідач не приймає, своєю поведінкою не виявляє бажання примиритися для вирішення спірних питань.
Отже, доводи скаржника про бажання зберегти сім`ю є голослівними та не підтверджуються будь-якими діями направленими на примирення з позивачем.
Відтак, колегія суддів вважає, що подальше збереження сім`ї буде порушенням прав сторін на свободу, а тому рішення суду залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 223, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2025 рокуу даній справі – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Судді: Ю.В. Сіренко 

О.М. Новіков 

Т.Л. Фетісова