20.04.2026 Справа № 756/15761/25

Унікальний №756/15761/25
Провадження №2/756/1630/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
( заочне)
20 квітня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Луценко О.М.,
за участі секретаря Галелюк Т.О.,
розглянув у підготовчому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
ВСТАНОВИВ:
03.10.2025 позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . 
В обгрунтування позовних вимог зазначають, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого фондом комунального майна Мінського району від 17.08.1994 та зареєстрованого в КП КМР « КМ БТІ» 30.08.1994, за реєстровим №1144, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 19.08.2025р. в квартирі зареєстровані: позивач-  ОСОБА_1 , позивач-  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та відповідач  ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_4 , не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання, не веде з позивачем спільного господарства та не бере участі в сплаті рахунків за комунальні послуги. Не зважаючи на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі, останній створює позивачам певні труднощі в користуванні житлом. З огляду на викладене, позивач просить постановити рішення, яким позов задовольнити. 
Представник позивачів до судового засідання надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого фондом комунального майна Мінського району від 17.08.1994 та зареєстрованого в КП КМР « КМ БТІ» 30.08.1994, за реєстровим №1144, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 19.08.2025р. в квартирі зареєстровані: позивач-  ОСОБА_1 , позивач-  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та відповідач  ОСОБА_4 .
Згідно до відповіді Оболонського Управління поліції ГУ НП від 29.08.2025 встановлено, що з усними або письмовими заявами чи скаргами безпосередньо від гр.. ОСОБА_4 з приводу неможливості проживання за місцем реєстрації в період часу з серпня 2024 по теперішній час не надходило та не реєструвалось. 
Згідно до відповіді КП « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району в м. Києві» від 29.08.2025 встановлено, що з усними або письмовими заявами чи скаргами безпосередньо від гр.. ОСОБА_4 з приводу неможливості проживання за місцем реєстрації в період часу з серпня 2024 по теперішній час не надходило та не звертався. 
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що власником квартири є позивачі, відповідач не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, який набув право користування спірною квартирою в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 3, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О.М. Луценко