Справа № 462/4967/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі: 
головуючого судді: Палюх Н.М.,
при секретарі: Гащук А.Р.
з участю відповідача:    ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування,
встановив:
03 липня 2025 року позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 237 466, 67 грн сплаченого майнового відшкодування та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2022 о 06.40 год по вул. Галицька у м.Винники Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що спричинив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , у результаті чого останній помер. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.07.2023 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача заявою про виплату страхового відшкодування від 02.02.2023. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 234 000,00 грн. Загальний розмір витрат МТСБУ складає 134 466,67 грн. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 234 000,00 грн. Оскільки на момент завдання шкоди потерпілому цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів ст.38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача у розмірі 237 466,67 грн. За наведеного, просить позов задовольнити.
04 серпня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова матеріали справи передано за територіальною підсудністю на розгляд Золочівському районному суду Львівської області.
01 жовтня 2025 року ухвалою Золочівського районного суду Львівської області прийнято позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.
19 лютого 2026 року ухвалою Золочівського районного суду Львівської області справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування передано на розгляд Залізничному районному суду м. Львова за територіальною підсудністю та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею визначено суддю Палюх Н.М.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.03.2026 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування та призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова, занесеною в протокол судового засідання від 17.04.2026 справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав клопотання, у якому позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. 
В судовому засіданні відповідач позов визнав у повному обсязі, при цьому просив врахувати його вік та матеріальне становище. Долучив договір №90415/4258 про порядок повернення коштів від 05.05.2026, згідно з яким, враховуючи важке фінансове становище боржника, з метою мирного врегулювання питання про повернення боржником витрат кредитора по справі №90415, боржник взяв не себе зобов`язання сплатити кредитору 241028,67 грн протягом 36 місяців за графіком з можливістю дострокового погашення боргу.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.08.2022 близько 06-40 год, керуючи автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у правій смузі руху по вулиці Галицька у місті Винники Львівської області, в напрямку до міста Львова, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№1306 від 10.10.2001, а саме: Р.1 п.п.1.5, 1.10; Р.2 п.2.3 б), д); Р.12 п.12.3, які виразилися в тому, що він керуючи технічно справним транспортним засобом, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, поблизу будинку №60 по вулиці Галицька, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування з моменту виникнення йому об`єктивної небезпеки для руху, а саме рухаючись по нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг здійснив попутно ковзне зіткнення із велосипедистом ОСОБА_2 , який в цей час виїхав із другорядної дороги на головну дорогу зліва направо по напрямку його руху та рухався в попутному напрямку. В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав перелом кісток черепа з крововиливом під оболонки і в речовину головного мозку, внаслідок контакту з тупим предметом, що призвело до набряку головного мозку і смерті.
Наведене стверджується вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.07.2023, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки /а.с.14-15/.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також встановлено, що на момент даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1  не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому потерпіла ОСОБА_3  була змушена звернутися до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.
Згідно з Наказом «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 », Управлінню фінансів наказано сплатити на рахунок ОСОБА_3 234000,00 грн за шкоду заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди /а.с.46/.
Відповідно до Довідки №1 від 12.01.2014 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, сума до сплати становить 234000,00 грн /а.с.46 зворотна сторона/.
Згідно з Наказом «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » Управлінню фінансів наказано сплатити на рахунок ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» 3466,67 грн за шкоду заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди /а.с.47/.
Відповідно до Довідки №2 від 24.06.2014 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, сума до сплати становить 3466,67 грн /а.с.47 зворотна сторона/.
Згідно з Платіжною інструкцією №356611 від 15.01.2024 МТСБУ виплатило ОСОБА_3 234000,00 грн, призначення платежу: виплата по справі №90415 згідно наказу №3.1/467 від 12.01.2024, т.з. Велосипедист /а.с.48/.
Згідно з Платіжною інструкцією №913668 від 25.06.2024 МТСБУ виплатило ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» 3466,67 грн, призначення платежу: виплата по справі №90415 згідно наказу №3.1/11789 від 24.06.2024 /а.с.49/.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до приписів ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), лише якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз`ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У всіх інших випадках навіть при відсутності вини цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди.
Згідно зі п.п.1 п. 1 ст.43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: лікуванням потерпілої фізичної особи; тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою; стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом.
Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону,- МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.
Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.
Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивач відшкодував завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду, а тому в силу закону у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача.
За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1  був визнана судом винним у вчиненні даної ДТП, заподіяна шкода потерпілому відповідачем не відшкодована, на момент ДТП у відповідача був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 234 000,00 грн, а також те, що відповідач на час розгляду справи позов визнав, то відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь МТСБУ відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 237466,67 грн. 
Визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті є передбаченою ч. 1 ст. 142 ЦПК України є підставою для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та покладення іншої частини таких судових витрат на відповідача.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд-
ухвалив:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 237466 (двісті тридцять сім тисяч чотириста шістдесят шість) грн 67 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 1 781 грн судового збору.
Повернути Моторному (транспортному) страховому бюро України з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією №20275 від 23.06.2025 при поданні позову до суду, що становить 1 781 грн.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 27 травня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м.Київ, Русанівський бульвар, буд.8, ЄДРПОУ 21647131, р/р НОМЕР_2 в АТ Укрексімбанк м. Києва, МФО 322313.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 

Суддя: