Справа № 594/413/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 

Борщівський районний суд Тернопільської області 
у складі: головуючого судді Зушман Г.І.
за участі секретаря Шимків Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Кредит-Капітал" (далі - ТОВ "ФК «Кредит-Капітал") звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 14195 грн., за кредитним договором №321608 від 09.12.2019, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем. Посилається на те, що ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму в розмірі 3400,00 грн. Відповідач зі свого боку не виконав умови Кредитного договору. ТОВ "Фінансова компанія «Кредит-Капітал" наділене правом вимоги про стягнення заборгованості до відповідача, оскільки між ТОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги від 16.11.2020, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі, за кредитним договором, що укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем. 
Ухвалою судді Борщівського районного суду Тернопільської області від 16.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, викликався шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, однак, судова повістка повернута без вручення з відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, що, у відповідності до п.4) ч.8 ст.128 ЦПК України, є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивач не заперечував.
Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. 
Між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 09.12.2019 був укладений договір про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608, підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, за яким відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 3 400 грн (п.1.1 Договору) шляхом перерахування товариством банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом ( п.1.6 Договору) і зобов`язався повернути їх в установлений строк відповідно до умов Договору та сплатити проценти.
Згідно п.1.2 позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.
Пунктом 1.3 договору визначено, що сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65 процентів річних) у межах строку надання позики; стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 процентів річних). У випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за Договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка відповідно до п.3.4,3.5 цього договору.
П.1.7. договору визначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку передбаченому в Правилах.
У п.3.1 договору сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка Розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
ОСОБА_1 підписав додаток №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019 за допомогою електронного підпису, де він погодив графік платежів та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Графіком визначено, що дата повернення позики та нарахованих процентів – не пізніше 08.01.2020. Сума позики – 3400,00 грн, сума нарахованих процентів – 10,20 грн, разом до оплати 3410,20 грн.
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Лінеура України», ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/. Одноразовий ідентифікатор Р521.
Факт виконання ТОВ «Лінеура Україна» своїх зобов`язань за Договором підтверджується листом ТОВ «Фк «Вей Фор Пей» від 08.01.2026, зі змісту якого вбачається, про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 09.12.2019 на суму 3400,00 грн, маска картки № НОМЕР_1 , а також інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 28.04.2025, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів.
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна»  свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а відповідач отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними Договором.
Окрім того, між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 05.01.2020, 08.01.2020 та 08.01.2020 укладалися додаткові договори до Договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019, згідно змісту яких продовжено строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому п.1.2. договору строку користування позикою. Згідно додаткових угод встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів, не пізніше 08.01.2020. Сторони також погодили процентну ставку за користування позикою – 1,60 % від суми позики за кожен день користування позикою.
Як видно із розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 згідно Договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019, заборгованість за Договором станом на 17.11.2020 становить 14 195 грн, яка складається з: 3400 грн заборгованості за кредитом, 9373,80 грн - заборгованості за нарахованими процентами з 09.12.2019 по 08.08.2020, 1421,20 грн- заборгованість за штрафом. Відповідачем 08.01.2020 внесено 10,20 грн, які спрямовано первісним кредитором на погашення заборгованості за процентами.
16.11.2020 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений договір факторингу №ККЛУ-16112020, відповідно до умов п. 1.1 якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами.
Згідно п.3 договору факторингу підписанням цього договору клієнт гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
Згідно п. 8.2 договору факторингу передача клієнтом паперового реєстру боржників фактору здійснюється протягом одного робочого дня з дати отримання від фактора оплати ціни продажу в порядку, визначеному п.7.2,7.3 Договору.
На підтвердження переходу права вимоги до фактора ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до позовної заяви надано акт приймання-передачі реєстру боржників від 16.11.2020 до договору факторингу №ККЛЛ-16112020 від 16.11.2020 та платіжну інструкцію №20164 від 18.11.2020, згідно з якою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Лінеура Україна» 502890 грн. за переуступку права вимоги згідно п.7.1. договору факторингу №ККЛЛ-16112020 від 16.11.2020 року без ПДВ.
Згідно Додатку №1 витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ККЛЛ-16112020 від 16.11.2020, загальна сума заборгованості по кредиту ОСОБА_1 за кредитним договором №321608 від 09.12.2019 становить 14 195 грн.
12.03.2026 за вих.№20228617 на адресу ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направлено досудову вимогу, якою повідомлено відповідача про відступлення права вимоги ТОВ «Лінеура Україна» - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі укладеного договору факторингу №ККЛУ-16112020 від 16.11.2020 та пред`явлено вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 195 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах,телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Матеріали справи свідчать про те, що Договір між сторонами спірних правовідносини укладено в електронній формі.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України«Про споживчекредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційнотелекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Таким чином, враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Отже після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.
Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Згідно п.1.2 договору позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.
П.1.7. договору визначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати повернення позики, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору позики, у порядку передбаченому в Правилах.
У п.3.1 договору сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка Розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.
ОСОБА_1 підписав додаток №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019 за допомогою електронного підпису, де він погодив графік платежів та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Графіком визначено, що дата повернення позики та нарахованих процентів – не пізніше 08.01.2020. Сума позики – 3400,00 грн, сума нарахованих процентів – 10,20 грн, разом до оплати 3410,20 грн.
Між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 05.01.2020, 08.01.2020 та 08.01.2020 укладалися додаткові договори до Договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019, згідно змісту яких продовжено строк користування позикою на строк, що дорівнює установленому п.1.2. договору строку користування позикою. Встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів, не пізніше 08.01.2020. Сторони також погодили процентну ставку за користування позикою – 1,60 % від суми позики за кожен день користування позикою.
Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною.
Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
При цьому, суд враховує і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто його складав, і враховує, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану із самим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає для пролонгації вчинення певних дій позичальником.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України.
Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним.
Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019 в розмірі 14 195 грн, яка складається з: 3400 грн заборгованості за кредитом, 9373,80 грн - заборгованості за нарахованими процентами, 1421,20 грн - заборгованості за штрафом.
З огляду на наведене суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого пунктом 1.2 договору та згідно укладених між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 додаткових угод до 08.01.2020, а відповідач після закінчення строку кредитування мав обов`язок погасити 3400 грн - заборгованість по кредиту та 10,20 гривень - заборгованості за відсотками.
При цьому, як видно із розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 згідно Договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 321608 від 09.12.2019, заборгованість за Договором станом на 17.11.2020 становить 14 195 грн, яка складається з: 3400 грн заборгованості за кредитом, 9373,80 грн - заборгованості за нарахованими процентами з 09.12.2019 по 08.08.2020, 1421,20 грн- заборгованість за штрафом, що позивач просить стягнути з відповідача. Відповідачем 08.01.2020 внесено 10,20 грн, які спрямовано первісним кредитором на погашення заборгованості за процентами.
Разом із тим, кредитором нараховувалися відсотки поза межами строку кредитування встановленого договором 08.01.2020.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що підтвердженим розміром заборгованості за кредитним договором згідно наданого розрахунку є: 3400 грн заборгованість за тілом кредиту та 10,20 грн заборгованості за відсотками у межах строку кредитування з 09.12.2019 по 08.01.2020.
Щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1421,20 грн, то така вимога теж не підлягає до задоволення, оскільки штрафні санкції нараховані поза межами строку дії договору.
Окрім того, з наведеного розрахунку встановлено що відповідачем було внесено кошти на погашення заборгованості за відсотками, а саме 08.01.2020 в сумі10,20 грн, які первісним кредитором було спрямовано на погашення відсотків за кредитним договором.
Таким чином, з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості за договором, підтвердженим розміром заборгованості за кредитним договором є 3400 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.
Оскільки відповідачем не спростовано такий розмір заборгованості, позов в цій частині підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У позовній заяві позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 662, 40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн.
Позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, однак суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у загальному розмірі 8000 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у даній справі в розмірі 2000,00 грн. 
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.
На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 551, 610, 612, 616, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України та керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258-268, 273, 274, 279, 280-289, 352-355 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, НОМЕР_3 в АТ «Креді Агріколь Банк»), заборгованість за Договором №1062682 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.09.2020 в розмірі 3400,00грн, що є заборгованістю за тілом кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал»понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 637,70 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 22 червня 2026 року. 

Головуючий: Г.І.Зушман