СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Харків Справа №922/4047/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Стойка О.В.
cекретар судового засідання Гаркуша О.В.
за участю представників сторін:
позивача – не з`явився,
відповідача – не з`явився
3-я особа – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№329Х/1) на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 
у справі №922/4047/25 (суддя Пономаренко Т.О., повне додаткове рішення складено 12.02.2026)

за позовом ОСОБА_1 , м. Харків, 
до Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж", м. Харків,
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департамент реєстрації Харківської міської ради, м. Харків,
про визнання неправомірними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж", в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення загальних зборів членів кооперативу від 11.08.2024 №1/08, що стало підставою для проведення державним реєстратором відповідних реєстраційних дій, а також скасувати такі реєстраційні дії.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 у справі у позовних вимогах – відмовлено. 
Від представника Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж" Дерев`янченка Я.Ю. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі №922/4047/25 (вх.№1500 від 20.01.2026), яким покласти судові витрати на професійну правничу допомогу, понесену відповідачем у Господарському суді Харківської області, у сумі 50.000,00 грн на позивача - ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Господарського суду від 12.02.2026 справі заяву представника Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж" Дерев`янченка Я.Ю. (вх.№1500 від 20.01.2026) про ухвалення додаткового рішення – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж" (61075, м.Харків, вул.Довженка, 28-а; код ЄДРПОУ: 22633941) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7.000,00 грн. В іншій частині - відмовлено.
Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем надано належні докази понесення витрат на правничу допомогу, однак їх розмір підлягає оцінці на предмет реальності, необхідності, розумності та співмірності. За результатами такої оцінки суд дійшов висновку, що витрати на підготовку заперечень на клопотання про забезпечення позову у сумі 10.000,00 грн не підлягають відшкодуванню, оскільки подання таких заперечень не передбачено нормами ГПК України, а відповідний документ був поданий після того, як клопотання вже було розглянуто судом. Витрати на підготовку відзиву та правової позиції у сумі 30.000,00 грн визнано завищеними з урахуванням обмеженого кола нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, а також з огляду на те, що той самий представник відповідача вже здійснював представництво у аналогічній справі №922/3108/24. Витрати на участь у двох судових засіданнях по 5.000,00 грн за кожне визнано завищеними з урахуванням їх короткої тривалості (35 та 27 хвилин відповідно). За результатами здійсненої оцінки суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та визначив розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, у сумі 7.000,00 грн, врахувавши також майновий стан позивача.
Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції додатковим рішенням, апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/4047/25 від 12.02.2026, винесене за заявою представника Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, отриману відповідачем за договором про надання правничої допомоги; постановити нове рішення, яким задовольнити представнику відповідача у справі №922/4047/25 його заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №922/4047/25 в розмірі 0,0306 гривні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- місцевий господарський суд не дослідив питання про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями представника відповідача та результатом вирішення справи, тоді як апелянт вважає, що успішний для відповідача результат є наслідком власного правового аналізу суду, а не ефективності наданої адвокатом правничої допомоги;
- суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо належного мотивування судового рішення, зокрема не пояснив, з яких мотивів визначено розмір витрат саме у сумі 7.000,00 грн, і не застосував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2025 у справі №910/14503/23;
- визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, місцевий господарський суд не врахував, що той самий представник відповідача здійснював представництво у аналогічній справі №922/3108/24, де витрати на першу інстанцію були оцінені у розмірі 15.000,00 грн за значно більшого обсягу роботи (9 місяців розгляду, понад 7 томів матеріалів, 10 судових засідань, 15 процесуальних дій), тоді як у цій справі адвокат виконав лише 2 процесуальні дії та взяв участь у 2 засіданнях тривалістю 35 та 27 хвилин, а інтереси відповідача представляли два представники одночасно;
- суд безпідставно визнав необхідними витрати на підготовку заперечень на клопотання про забезпечення позову та на підготовку відзиву, оскільки наведені представником відповідача доводи не стали підставою для ухвалення судового рішення та не мали вирішального значення для результату справи;
- стягнення з позивача - особи з інвалідністю II групи, яка потребує стороннього догляду і якій правнича допомога надавалась безоплатно - витрат на правничу допомогу у будь-якому розмірі фактично є фінансовим покаранням за реалізацію конституційного права на судовий захист і створює перешкоди у доступі до правосуддя.
Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 19.02.2026 для розгляду справи №922/4047/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Склярук О. І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В. В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/4047/25; встановлено учасникам справи строк до 13.03.2026 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2026 призначено справу №922/4047/25 до розгляду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 визнано необґрунтованою заяву (вх.4374) про відвід складу суду – головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., від розгляду справи №922/4047/25. Передано справу №922/4047/25 для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому ст.32, ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід суддів Склярук О.І., Гетьман Р.А., Россолов В.В. у справі №922/4047/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 задоволено заяву судді Склярук О.І., судді Гетьмана Р. А. про самовідвід у справі №922/4047/25. Справу №922/4047/25 передано для повторного автоматизованого розподілу.
Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 прийнято справу №922/4047/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до провадження та призначено справу до розгляду на 18.06.2026. Повідомлено, що участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 (вх.№ 5077 від 05.05.2026) про відвід головуючого судді Лакізи В.В. від розгляду справи №922/4047/25. Передано справу №922/4047/25 для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому ст. 32, ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№ 5077 від 05.05.2026) про відвід головуючого судді Лакізи В.В. від розгляду справи № 922/4047/25.
07.05.2026 від головуючого судді Лакізи В.В. надійшла заява про самовідвід від розгляду справи № 922/4047/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 задоволено заяву судді-доповідача Лакізи В.В. про самовідвід у справі №922/4047/25. Справу №922/4047/25 передано для повторного автоматизованого розподілу.
Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 08.05.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 прийнято справу №922/4047/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2026 та за апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 до свого провадження. Призначено справу до розгляду на 02.06.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 30.06.2026.
Сторони після перерви своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися, явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про наявність причин неявки суд завчасно не повідомили. Належне повідомлення останніх про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.
З огляду на приписи ч.1 ст.202 та ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи
Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до ухвалення судового рішення подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою під час розгляду справи, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з частиною 3 статті 243 Господарського процесуального кодексу України додаткове судове рішення ухвалюється судом у тому самому складі та в тому самому порядку, що й судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2026 представник Споживчого гаражного кооперативу "Екіпаж" Дерев`янченко Я.Ю. звернувся до Господарського суду Харківської області із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь кооперативу 50.000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судом першої інстанції.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 50.000,00 грн представник відповідача надав суду: Договір про надання правничої допомоги №25-10/24 від 25.10.2024, копію додатку №3 від 10.11.2025 до Договору про надання правничої допомоги №25-10/24 від 25.10.2024, копію квитанції від 18.11.2025 №КВФ-18-11 на суму 10.000,00 грн про сплату послуг адвоката за Договором про надання правничої допомоги №25-10/24 від 25.10.2024, копію квитанції від 04.12.2025 №КВФ-04-12 на суму 50.000,00 грн про сплату послуг адвоката за Договором про надання правничої допомоги №25-10/24 від 25.10.2024, Акт №3 від 16.01.2026 приймання-передачі виконаних послуг за договором про надання правничої допомоги до Договору №25-10/24 від 25.10.2024, детальний опис робіт наданих за час надання послуг за Договором №25-10/24 від 25.10.2024 про надання правничої допомоги.
27.01.2026 позивач подав заперечення на зазначену заяву, в яких просив визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, у сумі 0,0306 грн, а також звернувся з клопотанням про продовження процесуального строку для подання додаткових пояснень у зв`язку з відсутністю повного тексту рішення суду.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.01.2026 клопотання позивача про продовження процесуального строку було задоволено, після чого 30.01.2026 позивач подав додаткові пояснення, в яких підтримав раніше викладену позицію щодо заяви про ухвалення додаткового рішення та просив врахувати наведені ним доводи при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. 
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України). 
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), яким є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 цього Закону).
Відповідно до ч.ч. 2 та 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1-4 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Статтею 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Позивач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у розмірі 0,0306 грн.
Керуючись частинами 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, суд вправі відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, правовідносини між Споживчим гаражним кооперативом "Екіпаж" та адвокатом Дерев`янченком Ярославом Юрійовичем щодо надання професійної правничої допомоги підтверджуються договором про надання правничої допомоги №25-10/24 від 25.10.2024.
На підтвердження заявлених витрат відповідачем подано копію додатку №3 від 10.11.2025 до договору про надання правничої допомоги №25-10/24 від 25.10.2024, копію квитанції від 18.11.2025 №КВФ-18-11 на суму 10 000,00 грн, копію квитанції від 04.12.2025 №КВФ-04-12 на суму 50 000,00 грн, акт №3 від 16.01.2026 приймання-передачі виконаних послуг за договором про надання правничої допомоги, а також детальний опис робіт, наданих адвокатом під час розгляду справи №922/4047/25.
Згідно з актом №3 від 16.01.2026 приймання-передачі виконаних послуг адвокатом надано відповідачу правничу допомогу у межах розгляду справи №922/4047/25 у суді першої інстанції, а саме: здійснено аналіз чинного законодавства щодо обґрунтованості поданого позивачем клопотання про забезпечення позову, підготовлено та подано заперечення на це клопотання, вартість яких визначена у сумі 10.000,00 грн; здійснено аналіз позову, сформовано правову позицію у справі, підготовлено та подано відзив на позов, додаткові докази та клопотання від 17.12.2025, вартість яких визначена у сумі 30.000,00 грн; забезпечено участь адвоката у судових засіданнях 17.12.2025 та 14.01.2026, вартість участі у кожному з яких визначена у сумі 5.000,00 грн. Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений відповідачем до відшкодування, склав 50.000,00 грн.
Щодо доведеності факту понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів констатує, що наведені документи в сукупності підтверджують як факт надання адвокатом Дерев`янченком Я.Ю. правничої допомоги відповідачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і факт понесення відповідачем витрат на таку допомогу.
Апелянт факт понесення відповідачем витрат та їх документальне підтвердження не оспорює. Предметом апеляційного оскарження є сам розмір витрат, що підлягають відшкодуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем у встановленому порядку підтверджено факт понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом цієї справи, і предметом подальшої оцінки є виключно розмір таких витрат, що підлягають розподілу між сторонами.
Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню.
Критерії, якими суд керується при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, - співмірність зі складністю справи, часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для сторони (ч.4 ст.126 ГПК України), а також пов`язаність витрат зі справою, їх обґрунтованість і пропорційність до предмета спору (ч.5 ст.129 ГПК України) - встановлені у нормативній частині цієї постанови. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, основними критеріями визначення та розподілу судових витрат є їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При цьому визначення конкретного розміру витрат, що підлягають відшкодуванню в межах розумного і співмірного, є дискреційним повноваженням суду, яке реалізується шляхом оцінки всієї сукупності обставин справи, а не шляхом механічного застосування будь-якої формули чи перенесення суми, визначеної в іншій справі (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19). Не є обов`язковими для суду і зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, - суд оцінює витрати з точки зору їх необхідності та розумності незалежно від погодженого сторонами розміру гонорару (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Реалізуючи зазначені повноваження, місцевий господарський суд здійснив самостійну оцінку кожної позиції акта №3 від 16.01.2026 приймання-передачі виконаних послуг і мотивував своє рішення щодо кожної з них: витрати на підготовку заперечень на клопотання про забезпечення позову (10.000,00 грн) виключено як такі, що не є необхідними з огляду на відсутність у ГПК України відповідного процесуального механізму та хронологічну нераціональність поданого документа; витрати на підготовку відзиву та правової позиції (30.000,00 грн) зменшено через обмежену нормативну базу спору та вже наявний досвід представника відповідача у тотожній справі №922/3108/24; витрати на участь у двох судових засіданнях (по 5.000,00 грн кожне) зменшено з урахуванням їх фактичної тривалості - 35 та 27 хвилин відповідно. Додатково суд врахував майновий стан позивача, підтверджений наявними у справі доказами інвалідності II групи.
Таким чином, місцевий господарський суд реалізував дискреційні повноваження у спосіб, передбачений процесуальним законом, надавши конкретну і вмотивовану оцінку кожній заявленій до відшкодування позиції. Доводи апелянта про невмотивованість додаткового рішення спростовуються самим його змістом.
Щодо доводів апелянта про необхідність врахування обсягу правничої допомоги, наданої у справі №922/3108/24.
Апелянт обґрунтовує розмір витрат, що підлягають відшкодуванню, шляхом пропорційного зменшення суми 15 000,00 грн, визначеної додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 у справі №922/3108/24 як розумної компенсації витрат того самого представника відповідача за розгляд справи у суді першої інстанції. Застосовуючи власну арифметичну формулу з послідовним діленням на 5, 7, 7 та 2, апелянт дійшов результату 0,0306 грн.
Колегія суддів відхиляє цей довід з таких підстав.
Додаткова постанова у справі №922/3108/24 є судовим рішенням, ухваленим за конкретних фактичних обставин тієї справи, і не встановлює жодної обов`язкової "базової ставки" для визначення розміру витрат на правничу допомогу того самого адвоката в інших справах. Порівняння двох справ за обсягом роботи адвоката є правомірним методом оцінки співмірності витрат, однак лише за умови коректності самого порівняння.
Між тим фактичні обставини справи №922/3108/24 та справи №922/4047/25 є суттєво різними саме в тих параметрах, які визначають обсяг роботи представника. Справа №922/3108/24 розглядалась судом першої інстанції протягом 9 місяців, матеріали справи на момент завершення її розгляду становили понад 7 томів, кількість судових засідань за участю представника відповідача склала 10, склад учасників включав двох позивачів і трьох відповідачів, а детальний опис виконаних адвокатом робіт містив 15 процесуальних позицій. У даній справі №922/4047/25 відбулось 2 судових засідання тривалістю 35 та 27 хвилин, детальний опис робіт містить 2 позиції, склад учасників є значно простішим, а інтереси відповідача представляли одночасно два представники, що об`єктивно зменшує навантаження на кожного з них.
Саме ці відмінності і були враховані місцевим господарським судом при визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню, - тобто суд першої інстанції фактично застосував ту саму логіку пропорційного зменшення відносно справи №922/3108/24, на яку посилається апелянт. Різниця полягає лише в тому, що суд реалізував це зменшення в межах дискреційних повноважень шляхом оцінки конкретних обставин, а не шляхом механічного ділення на послідовний ряд коефіцієнтів, обраних апелянтом довільно.
Визначення "розумного розміру" витрат на правничу допомогу є оціночним судженням, яке не може бути замінено арифметичною формулою. Результат такої оцінки у сумі 7.000,00 грн знаходиться в межах розумного і мотивованого застосування критеріїв ч.4 ст.126 та ч.5 ст.129 ГПК України і не суперечить висновкам, викладеним у додатковій постанові у справі №922/3108/24.
Крім того, апелянт стверджує, що стягнення витрат на правничу допомогу у будь-якому розмірі є фінансовим покаранням за реалізацію конституційного права на судовий захист і створює перешкоди у доступі до правосуддя з огляду на інвалідність II групи позивача та його скрутний матеріальний стан. Проте, колегія суддів не може погодитись із таким твердженням.
Відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення, є одним з основних принципів господарського судочинства, прямо закріпленим у п.12 ч.3 ст.2 ГПК України. Цей принцип застосовується незалежно від мотивів звернення до суду і не може розглядатись як санкція за реалізацію права на судовий захист. Мета його запровадження - забезпечити стороні, яка була вимушена захищатись від необґрунтованого позову, можливість компенсувати понесені витрати.
Звільнення осіб з інвалідністю II групи від сплати судового збору, передбачене Законом України "Про судовий збір", є окремим видом процесуальної пільги і не поширюється на обов`язок відшкодувати витрати на правничу допомогу іншої сторони у разі відмови в задоволенні позову. Господарський процесуальний кодекс України не визначає інвалідність як підставу для звільнення від такого обов`язку.
Разом з тим майновий стан позивача, підтверджений наявними у матеріалах справи доказами інвалідності II групи та потреби у сторонньому догляді, був врахований місцевим господарським судом як один із чинників, що обумовили суттєве зменшення заявленої суми - з 50.000,00 грн до 7.000,00 грн, тобто на 86%. Отже, суд першої інстанції не проігнорував особисті обставини позивача, а прийняв їх до уваги в межах дискреційних повноважень, надавши їм належну вагу поряд з іншими критеріями співмірності.
Доводи апелянта про порушення права на доступ до правосуддя не знайшли підтвердження, оскільки стягнення 7.000,00 грн є наслідком законодавчо встановленого принципу розподілу витрат, а не перешкодою у реалізації процесуальних прав.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/4047/25 є законним та обґрунтованим.
Місцевий господарський суд правильно встановив факт понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, надав самостійну і конкретну оцінку кожній позиції акта приймання-передачі виконаних послуг, застосував критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності, передбачені ст.ст.126, 129 ГПК України, і мотивував визначений розмір витрат, що підлягають відшкодуванню.
Жоден із доводів апеляційної скарги не спростовує наведених висновків: довід про невмотивованість спростовується детальним постатейним аналізом у самому додатковому рішенні; довід про необхідність механічного перерахунку від суми, визначеної у справі №922/3108/24, суперечить дискреційній природі повноважень суду при визначенні розумного розміру витрат; довід про порушення права на доступ до правосуддя не відповідає ні фактичним обставинам справи, ні змісту застосованого законодавства.
За таких обставин підстав для скасування або зміни додаткового рішення, передбачених ст.277 ГПК України, колегія суддів не встановила.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/4047/25 без змін.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на додаткове рішення місцевого господарського суду, за подання якої судовий збір не справляється, питання розподілу судових витрат не вирішується відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 12.02.2026 у справі №922/4047/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01.07.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Є.О. Васильєв 

Суддя О.В. Стойка