П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7859/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
11 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови. 

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Чорної С.А. від 09.04.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №80349125, а також постановити окрему ухвалу щодо проведення перевірки дій державного виконавця та притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.05.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2026 боржнику направлено за адресою, зазначеною у виконавчому документі, та вручено 06.03.2026, однак у встановлений строк рішення суду не виконано, доказів його виконання або наявності обставин, які перешкоджали виконанню, боржник державному виконавцю не надав, у зв`язку з чим постанова про накладення штрафу прийнята правомірно.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав належними доказами фіскальний чек та роздруківку з сайту АТ «Укрпошта», оскільки такі документи підтверджують лише факт направлення певної кореспонденції, але не її зміст. На думку апелянта, за відсутності опису вкладення відповідач не довів, що боржнику було направлено саме постанову про відкриття виконавчого провадження.
Також апелянт посилається на те, що державний виконавець не з`ясував причин невиконання рішення суду до накладення штрафу, не витребував пояснення боржника, не врахував статус Військової частини НОМЕР_1 як бюджетної установи, фінансування якої здійснюється через спеціальну процедуру, та фактично застосував відповідальність автоматично лише через сплив строку для виконання рішення.
Окремо апелянт зазначає, що акт державного виконавця та постанова про накладення штрафу містили посилання на невиконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду, хоча виконавчий лист у справі №560/3366/25 виданий Хмельницьким окружним адміністративним судом. На думку апелянта, подальше виправлення цієї помилки не може легалізувати протиправний акт.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/3366/25 Військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, виходячи з щомісячної фіксованої величини 3909,50 грн, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходів відповідно до вимог абзаців 3-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, у розмірі 226751,00 грн.
18.02.2026 Хмельницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №560/3366/25.
25.02.2026 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №80349125.
Постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2026 направлено боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, рекомендованим поштовим відправленням №R067111290994. За даними відстеження АТ «Укрпошта», поштове відправлення вручено боржнику 06.03.2026.
У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлено строк для виконання рішення суду відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
09.04.2026 державним виконавцем складено акт про невиконання рішення суду та винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн.
Того ж дня державний виконавець направив боржнику вимогу про надання інформації щодо виконання вимог, передбачених виконавчим документом.
13.05.2026 державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірним у цій справі є питання правомірності постанови головного державного виконавця від 09.04.2026 про накладення на Військову частину НОМЕР_1 штрафу у виконавчому провадженні №80349125 за невиконання судового рішення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та сукупністю дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень та проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником та у разі його невиконання без поважних причин виносить постанову про накладення штрафу.
Згідно з частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу.
Колегія суддів враховує правовий підхід Верховного Суду, відповідно до якого накладення штрафу за статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» не є автоматичним наслідком самого лише факту невиконання судового рішення, а потребує оцінки обставин, які могли об`єктивно перешкоджати його виконанню. Разом із тим поважність причин невиконання рішення повинна підтверджуватися відповідними доказами та оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи.
Судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2026 направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням за адресою, зазначеною у виконавчому документі, та вручено 06.03.2026.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження колегія суддів відхиляє.
Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» не містить вимоги щодо обов`язкового направлення постанови про відкриття виконавчого провадження листом з описом вкладення. Саме по собі посилання апелянта на відсутність опису вкладення не спростовує встановленого судом факту направлення та вручення рекомендованого поштового відправлення.
Водночас оцінка наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення має здійснюватися з урахуванням обов`язків сторін виконавчого провадження, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до частини четвертої статті 19 цього Закону сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно письмово повідомляти виконавця про повне або часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, які впливають на його виконання.
Матеріалами справи підтверджено, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не повідомив державного виконавця про виконання рішення суду, не надав документів про його виконання, не повідомив про наявність обставин, які унеможливлювали або істотно ускладнювали виконання рішення, а також не звертався із заявами щодо відстрочення чи розстрочення його виконання.
Матеріали справи не містять доказів того, що до винесення постанови від 09.04.2026 Військова частина НОМЕР_1 виконала зазначений обов`язок або надала державному виконавцю відомості про існування поважних причин невиконання рішення.
За таких обставин державний виконавець під час перевірки виконання рішення мав у своєму розпорядженні відомості про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та відсутність будь-яких даних щодо виконання рішення чи існування обставин, які перешкоджають його виконанню.
Посилання апелянта на те, що державний виконавець направив вимогу про надання інформації лише після винесення постанови про накладення штрафу, саме по собі не свідчить про незаконність спірної постанови.
Колегія суддів також враховує, що Закон України «Про виконавче провадження» не ставить можливість накладення штрафу в залежність від попереднього направлення боржнику окремої вимоги про надання пояснень щодо причин невиконання рішення. Водночас обов`язок повідомити виконавця про обставини, які впливають на виконання рішення, покладений законом саме на сторони виконавчого провадження.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не встановив поважних причин невиконання рішення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки відсутність відомостей про такі причини була наслідком ненадання їх самим боржником, який відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» був зобов`язаний повідомити виконавця про відповідні обставини.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо допущеної у процесуальних документах помилки в назві суду.
Як встановлено матеріалами справи, в акті державного виконавця та постанові про накладення штрафу помилково зазначено Харківський окружний адміністративний суд замість Хмельницького окружного адміністративного суду. Водночас у цих документах правильно зазначені номер справи, номер виконавчого листа, боржник, стягувач, зміст зобов`язання та сума коштів, що підлягала виплаті.
За таких обставин зазначена неточність має характер технічної описки та не впливає на зміст прийнятого рішення, не створює невизначеності щодо виконавчого документа, який підлягає виконанню, і сама по собі не може бути підставою для визнання постанови про накладення штрафу протиправною.
Крім того, 13.05.2026 державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі. Сам факт виправлення такої описки не свідчить про незаконність спірної постанови, оскільки оцінці підлягає насамперед її зміст та відповідність вимогам закону.
Щодо вимоги про постановлення окремої ухвали колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України постановлення окремої ухвали є правом суду, яке реалізується у разі встановлення під час розгляду справи порушень закону, що потребують окремого реагування.
Під час апеляційного перегляду справи колегією суддів не встановлено таких порушень закону в діяльності державного виконавця, які б вимагали окремого реагування суду або свідчили про наявність підстав для ініціювання питання щодо дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо правомірності постанови головного державного виконавця від 09.04.2026 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №80349125.

V. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 та статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо встановить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року — без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.