УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/16618/25 Головуючий у 1-й інст. Чорній Р. О. 
Номер провадження №33/4805/957/26
Категорія ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м.Житомир
Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кошиль О.Ю., захисника Грабчука О.В. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

встановив:

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. 

Відповідно до постанови 15.11.2025 близько 23 години 10 хвилини в м. Житомирі по вул. Перемоги, 131, водій ОСОБА_1 керував т/з марки Skoda, р/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову суду захисником Грабчуком О.В. подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Зазначає, що в адмінпротоколі вказано, що ОСОБА_1 нібито керував авто в 23:10 год. 15.11.2025 р. Однак, матеріали справи (в т.ч. відеозаписи поліцейських) не містять доказів щодо цього, навпаки, відеозаписи поліції починаються набагато пізніше вказаного часу.
Стверджує, що наявне в матеріалах справи пояснення свідка ОСОБА_2 - не є допустимим доказом, оскільки останній не допитувався в суді, а суд не може сам викликати свідків для допиту, а тому пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення до адміністративної відповідальності, якщо їх не допитували в судовому засіданні.
Вважає, що ОСОБА_1 не допущено порушень ПДР чи інших дій, за які його транспортний засіб слід було зупинити, у зв`язку із чим, та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративному правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю.
Звертає увагу, що поліцейськими не доведено факту порушення ПДР ОСОБА_1 , що стали причиною зупинки, отже, подальше складення адмінматеріалів - є незаконним.
На думку захисника, згідно з відеозаписами, направлення ОСОБА_1 на огляд - не складалось, в матеріалах справи таке направлення відсутнє, тому це свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв ОСОБА_1 у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.
Зазначає, що процедура огляду на стан сп`яніння та оформлення відносно ОСОБА_1 адміністративних матеріалів є незаконною та недійсною.
Стверджує, що ОСОБА_1 фактично був затриманим співробітниками поліції, до нього застосовано кайданки, протокол затримання не складався, про його затримання та місце перебування не повідомлено родичів, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги - не повідомлено. Внаслідок чого вся процедура огляду на стан сп`яніння та складення протоколу являється незаконною.
Вважає, що з моменту затримання ОСОБА_1 - право на захист йому не було роз`яснено.

Заслухавши пояснення захисника Грабчука О.В. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у медичному закладі.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суддді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що 15.11.2025 близько 23 години 10 хвилини в м. Житомирі по вул. Перемоги, 131, водій ОСОБА_1 керував т/з марки Skoda, р/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, незважаючи на те, що на відеозаписі безпосередньо факт керування ОСОБА_1 т/з Skoda, р/н НОМЕР_1 , не зафіксовано (відеозапис з боді-камер патрульних поліцейських, які прибули першими на виклик розпочинається з моменту спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими та іншими особами поруч з вказаним автомобілем), однак на відеозаписі ОСОБА_1 стоїть зі сторони водійського сидіння з відкритими дверями з тієї ж сторони, що свідчить про те, що останній нещодавно перебував за кермом т/з.
Більше того, присутні на місці події свідки зазначили, що бачили як ОСОБА_1 порушував правила дорожнього руху і майже не збив одного з них, через що здійснили виклик на лінію «102» та зупинили ОСОБА_1 . Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що очевидці зазначили, що той «перебував за кермом», на що ОСОБА_1 стверджував «перебував..», (фактичний час на відео 23:35). Тобто факт перебування за кермом та керування т/з до зупинки свідками, ОСОБА_1 не заперечував.
Відсутність постанови за порушення ПДР України, не може розглядатись як доказ того, що ОСОБА_1 не керував вищевказаним т/з у вказаній справі.

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
При цьому, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №514359 від 16.11.2025, пояснення свідка ОСОБА_2 , актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.11.2025, рапортом поліцейського, відеозаписами з боді-камер патрульних поліцейських.

Працівниками поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 було виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер ОСОБА_1 відмовився, та повідомив що пройде огляд в медичному закладі. Після чого, останній, почав вириватись, тому поліцейські застосували заходи примусу – одягнули кайданки, посадили ОСОБА_1 в автомобіль та доставили в найближчий медичний заклад, де він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. За висновками якого зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Після огляду водію роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсторонили водія від подальшого руху за кермом транспортного засобу, та почали складати щодо ОСОБА_1 адміністративні матеріали, поки останній не зник в невідому напрямку до ознайомлення з протоколом.

Апеляційний суд наголошує, що порушення Правил дорожнього руху, які мають наслідком відповідальність за ст. 130 КУпАП, є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому сам по собі факт початку відеозапису пізніше часу, зазначеного у протоколі, не спростовує встановлених судом обставин, оскільки працівники поліції приїхали на виклик до зупиненого транспортного засобу громадянами, які перешкодили нетверезому водію продовжувати рух та спричинити шкоду собі чи іншим учасникам руху, що є очевидним з відеозаписів де зафіксовано неадекватну поведінку водія.

Щодо твердження захисника про відсутність доказів законної зупинки, то т/з зупинили свідки події через порушення ПДР та, відповідно, повідомили на лінію «102». До матеріалів справи також долучено пояснення свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що став свідком порушення ПДР особою, як далі встановлено, ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Посилання на недопустимість пояснень свідка ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст.251 КУпАП пояснення свідка є належним доказом, а сторона захисту не була позбавлена права заявити клопотання про його допит у суді чим не скористалася.

Системний аналіз положень ст. 266 КУпАП, Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» свідчить, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення і огляд проводиться в їх присутності (п. 9 Розділу ІІ Інструкції). Разом з тим, відповідно до ст. 266 КУпАП керманич відстороняється від керування автомобілем з підстав, що він має ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, поліція зобов`язана забезпечити доставку керманича до лікарні для огляду, зокрема і на поліційному автомобілі, адже керманич відсторонений. За змістом п. 9 Розділу ІІ Інструкції право обрання способу доставки керманича на огляд належить працівникам поліції, оскільки це їх обов`язок, а не право водія.

При цьому, довід захисника про відсутність направлення на медичний огляд не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки з наявних матеріалів убачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд у закладі охорони здоров`я та був доставлений до відповідного медичного закладу.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Підстав для визнання недопустимими доказів, якими суд обґрунтував свої висновки апеляційний суд не вбачає, а відповідні доводи апелянта вважає голослівними та необґрунтованими та спростованими судом першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Грабчука Олександра Васильовича залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
 
апеляційного суду        В.В. Ляшук