ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17768/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.10.2025 (суддя суду першої інстанції Сластьон А.О.), прийняте без виклику сторін в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/17768/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 відмовлено в ухваленні додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу. 
Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 28 000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з огляду на умови договору про надання правової допомоги позивач вважає за необхідне звернути увагу суду на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19, згідно з якою норма частини 4 статті 134 КАС України запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі,не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Окрім цього, фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року у справі №160/17768/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 , правил військового обліку.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані щодо наявності порушень правил військового обліку стосовно ОСОБА_1 .
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 відкликати звернення від 03.12.2024 №Е544887 до органів Національної поліції щодо порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаного ОСОБА_1 , як особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ястот щістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).
22.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача із заявою про ухвалення додаткового рішення від 22.10.2025 у справі №160/17768/25.
Відмовляючи у задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача до ухвалення у справі рішення не надала доказів на підтвердження понесення таких витрат, як і не вказала жодних причин, які унеможливлюють подання нею відповідних доказів та про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення за позовною заявою. Обставини поважності причин неподання відповідних доказів щодо правничої допомоги не наведено також у поданій представником позивача заяві про ухвалення додаткового судового рішення. Наведене вище дає підстави вважати, що позивач не подав заяву, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України надавала суду правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Частиною 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вищенаведена норма визначає строк, протягом якого сторона може звернутися із заявою про подання відповідних доказів на підтвердження понесених витрат.
Норма ч. 7 ст. 139 КАС України кореспондується з нормою ч. 3 ст. 143 КАС України, відповідно до якої якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
В межах розгляду цієї прави судом встановлено, що в адміністративному позові позивачем зроблено заяву про стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, вказано, що докази понесення судових витрат будуть подані додатково у відповідності до ст. 139 КАС України.
22.10.2025, вже після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог, позивач подав додаткові пояснення, до яких долучив і докази понесених витрати на правничу допомогу, а також заявив клопотання про ухвалення додаткового рішення. Тобто, додаткові пояснення, подані в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд правильно врахував, що позивач повинен був до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення у справі) подати заяву про неможливість подання доказів понесення судових витрат в порядку ст. 143 КАС України. 
Оскільки, позивач цього не зробив, а саме не вказав, що сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, відповідно він не набув права на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, а тому суд обґрунтовано відмовив в ухвалені додаткового рішення про стягнення судових витрат. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сам позивач наголошує, що між ОСОБА_1 (Замовник) та Адвокатом Кузьменко Вікторією Вікторівною (Адвокат) було укладено договір про надання правничої допомоги від 08 травня 2025 року, за яким Адвокат зобов`язується надавати Клієнту професійну правничу допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, конкретний обсяг якої визначається у відповідних Додатках до цього Договору, а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати надану Адвокатом правничу допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі (п.1.1 Договору).
У розділі 4 Договору визначено, що вартість послуг Адвоката за цим Договором визначається за домовленістю (п.4.1); оплата підлягає перерахуванню Замовником на розрахунковий чи картковий рахунок Адвоката або внесенню готівкою в касу Адвоката (п.4.3).
Додатком до договору №1 від 08 травня 2025 до Договору про надання правничої допомоги від 08 травня 2025 року Сторони домовились, що винагорода Адвоката становить 28 000,00 грн (двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок) і сплачується Замовником протягом п`яти робочих днів з дня підписання додатку до Договору у готівковій формі чи шляхом перерахуванням суми гонорару на розрахунковий рахунок Адвоката за вибором Замовника.
Оплата ОСОБА_1 послуг Адвоката у сумі 28 000,00 грн відбулась 10 травня 2025.
Тобто, як зазначає сам позивач, в травні 2025 року він був обізнаний з витратами на правничу допомогу та вже оплатив їх, всі документи, що підтверджують витрати на правничу допомогу складені в травні 2025 року.
Натомість позивач, подав докази оплати судових витрат в жовтні 2025, після ухвалення рішення та не зазначив суду, що саме зробило неможливим подання таких доказів до суду першої інстанції у строки встановлені ст. 143 КАС України, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поважні причини неподання таких доказів – відсутні.
За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її зміни чи скасування – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 в адміністративній справі № 160/17768/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш