Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
27 травня 2026 року № 520/15597/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною діяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у задоволенні рапорту військовослужбовиці ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на момент вступу на військову службу позивача вказати, а саме 11.12.2023), у зв`язку з наявністю у матері статусу особи з інвалідністю ІІ групи;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла на момент вступу на військову службу Позивача 11.12.2023, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом по мобілізації під час дії воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з наявністю у матері статусу особи з інвалідністю ІІ групи, шляхом видання відповідного наказу про звільнення.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовлено у задоволенні рапорту на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка має статус особи з інвалідністю другої групи, оскільки наявні інші члени сім`ї, що можуть здійснювати догляд. Позивач вважає таку відмову протиправною і такою, що порушує її права. 
Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято адміністративну справу до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі.
Від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшов відзив, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки у позивача відсутні підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки згідно з актом обстеження сімейного стану №11/2961 від 04.03.2025 у позивача наявна сестра, що також може здійснювати догляд за їх матір`ю, як особою з інвалідністю другої групи. 
Ухвалою суду від 07.04.2026 клопотання представника позивача про залучення другого відповідача - задоволено. Залучено в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Копію ухвали та позовної заяви з додатками судом направлено відповідачу до його електронного кабінету "Електронного суду", про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку документа.
Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. 
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 11.12.2023, з 11.12.2023 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 №354 від 11.12.2023 (а.с.11).
Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_6 з рапортом про звільнення з військової служби 01.01.2025 у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи.
Позивач 08.02.2025 повторно звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_6 з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю другої групи (а.с.45). 
13.01.2025 та 19.02.2025 (повторно) начальник до ІНФОРМАЦІЯ_6 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про організацію проведення обстеження сімейного стану ОСОБА_1 на підставі її рапорту від 01.01.2025.
04.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_8 складено акт обстеження сімейного стану №11/2961 ОСОБА_1 яким встановлено, що окрім позивача у ОСОБА_2 наявні інші члени сім`ї першого або другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд, зокрема – ОСОБА_3 яка перебуває у Чеській Республіці в якості особи, яка потребує тимчасового захисту. 
07.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_9 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 подання вих. №2265 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків із числі осіб з інвалідністю ІІ групи старшого солдата ОСОБА_1 . 
11.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_10 до ІНФОРМАЦІЯ_6 направлено повідомлення №03/4353 про повернення без реалізації документів на звільнення старшого солдата ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що надані документи не відповідають вимогам абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме наявність інших членів сім`ї першого ступеню споріднення, які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
17.03.2025 позивача т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомлено про повернення поданих документів без реалізації рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що надані документи не відповідають вимогам абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме наявність інших членів сім`ї першого ступеню споріднення, які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (а.с. 12).
Позивач не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними звернулась до суду з позовом. 
Суд, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з такого. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за № 2232-XII, а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 за № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та Указом Президента України від 06.05.2024 за № 271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в України", затвердженого Законом України від № 3684-IX від 08.05.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Тобто, введений воєнний стан триває станом і на сьогодні.
Суд зазначає, що звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відтак, пунктом 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція №170), додаток №19 до Інструкції містить перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Відповідно до пункту 26 Додатку 19, зазначено, що у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Суд наголошує, що перелік документів, що підтверджують обставини, що слугують підставами для звільнення військовослужбовця з військової служби у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи визначений пунктом 26 Переліку, що викладено у додатку №19 до Інструкція №170.
Для підтвердження підстави для звільнення з військової служби, військовослужбовець має надати докази існування таких складових:
- інвалідності особи І або ІІ групи;
- встановленої потреби такої особи у постійному сторонньому догляді;
- відсутність інших осіб, що можуть здійснювати таких догляд.
Пункт 28 Переліку, визначає виключний перелік документів, що можуть підтвердити вище перелічені обставини.
Так, згідно довідки до акта МСЕК №308515 від 09.09.2024, ОСОБА_2 (матері позивача – свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 13.06.1991 року) встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, а відповідно до висновку ВЛК №208 від 12.12.2024 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Печенізької селищної ради» визначено потребу ОСОБА_2 в постійному сторонньому догляді довічно (а.с.18). 
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_10 до ІНФОРМАЦІЯ_6 направлено повідомлення №03/4353 про повернення без реалізації документів на звільнення старшого солдата ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що надані документи не відповідають вимогам абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме наявність інших членів сім`ї першого ступеню споріднення, які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, єдиною підставою для відмови позивачу у звільненні її з військової служби стала наявність у її матері інших членів сім`ї першого ступеню споріднення, які самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Разом з тим, як вбачається акту обстеження сімейного стану ОСОБА_1 від 04.03.2025 №11/2361, складеного т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 , відповідно до відомостей повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00049769040, виданого 28.02.2025 Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відомостей повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00049784147 виданого 28.02.2025 Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , наявні члени сім`ї першого або другого ступеня споріднення, окрім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 РНОКПП НОМЕР_3 , донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з 13.10.2024 року перебуває в Чеській Республіки в якості особи яка потребує тимчасового захисту.
Як вбачається з довідки Адміністрації державної прикордонної служби України, від 31.01.2025 №19/Г-2704/3355, ОСОБА_4 24.04.1991 документ НОМЕР_4 , 13.10.2024 виїхала з території України. Відомості про повернення на територію України станом на 31.01.2025 відсутні.
При цьому, суд зазначає, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Вказаний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 07.05.2025 по справі №420/30227/24.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25 зазначив, що у випадку встановлення юридичної наявності відповідної особи суди мали перевірити, чи має така особа реальну можливість здійснювати постійний догляд, з урахуванням конкретних обставин справи та інших об`єктивних факторів.
Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що наявність у матері позивача іншої доньки – ОСОБА_4 – не свідчить про існування особи, яка реально може здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи у розумінні абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України №2232-XII.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 з 13.10.2024 перебуває за межами території України у Чеській Республіці як особа, яка потребує тимчасового захисту, а відомості про її повернення в Україну станом на момент розгляду питання відповідачем були відсутні. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.01.2025 №19/Г-2704/3355.
Таким чином, хоча формально у матері позивача наявний інший член сім`ї першого ступеня споріднення, однак така особа фактично перебуває за межами України та об`єктивно позбавлена можливості здійснювати постійний догляд за матір`ю на території України.
Відтак, суд вважає, що у спірних правовідносинах наявна саме фактична відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 07.05.2025 у справі №420/30227/24 та від 29.04.2026 у справі №520/14746/25.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем підтверджено наявність передбачених абзацом 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
З огляду на викладене, відмова ІНФОРМАЦІЯ_2 у звільненні позивача з військової служби є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до положень Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року № 531 (далі - Порядок №531), командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. (пункти 2-4 розділу ІІІ).
Суд наголошує, що відмовляючи у розгляді рапорту по суті з підстав відсутності документів передбачених положеннями Інструкції №170, позивачу не надано обґрунтування причин такого рішення, зокрема, зазначенням конкретних документів яких, на думку відповідача позивачем подано не було, відтак, така відмова є протиправною.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII.
Пунктом 12 Положення № 1153/2008 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 пункту 241 Положення № 1153/2008).
Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи, суд зазначає, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань.
Водночас, суд зазначає, що дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження у більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом
Прийняття рішень по суті рапорту є виключним повноваженням посадової особи, яка уповноважена на розгляд такого рапорту, в той час як суд уповноважений на перевірку дотримання законодавства під час реалізації відповідної владної компетенції відповідачем.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки судом встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні рапорту позивача, тому суд дійшов висновку, що ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_2 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 01.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи з урахуванням висновків суду у цій справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Розподіл судових витрат здійснити у порядку передбаченому статтею 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 01.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.