КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року справа № 340/2489/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого – судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – Управління) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправним і скасування рішення від 14 березня 2026 року, яким відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів частини 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон).
Водночас просить суд зобов`язати відповідача призначити і виплатити пенсію.
Пояснив, що станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіологічного контролю більше 4 років, тому набув право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку. 
Управління заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.40-43).
Зазначило, що станом на 01 січня 1993 року період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років.
23 квітня 2026 року суд відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.36-37).
Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає на території Київської області (а.с.9-10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилось 56 років.
05 березня 2026 року звернувся до Пенсійного фонду України зі заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів частини 1 статті 55 Закону, як особа, яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю упродовж з 1986 по 1993 роки більше 4 років (а.с.12).
За принципом екстериторіальності заяву передали на розгляд Управління.
14 березня 2026 року відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії (а.с.12). 
Підстава – станом на 01 січня 1993 року період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років (2 роки 1 місяць).
2 роки 1 місяць – періоди: з 30 листопада 1988 року по 26 червня 1989 року (проживання у м.Біла Церква); з 29 червня 1991 року по 01 січня 1993 року (проходження військової служби) (а.с.49). 
До строку проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано такі періоди:
- з 26 квітня 1986 року по 29 листопада 1988 року (навчання) (відсутня інформація про постійне проживання в зоні посиленого радіологічного контрою);
- з 27 червня 1989 року по 28 червня 1991 року (проходження військової служби) (військовий квиток не містить інформації про місце проходження військової служби). 
Страховий стаж за підрахунками Управління складає 38 років 04 місяці 15 днів (а.с.12).
Відсутній спір стосовно обчислення страхового стажу.
У 1994 році Київська обласна державна адміністрація (далі – Адміністрація) видала ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю упродовж з 1986 по 1993 роки (Категорія 4) (а.с.11). 
Адміністрація не спростувала і не підтвердила видачу посвідчення, оскільки не знайшла особової справи позивача (електронний облік не ведеться стосовно осіб, яким видали посвідчення до 2009 року) (а.с.27).
Позов подано до суду 17 квітня 2026 року (а.с.33). 

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи. 

Перш за все, приписами частини 1 статті 55 Закону встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років – 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Адміністрація не може документально підтвердити, як і спростувати, правомірність видачі посвідчення особи, яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю упродовж з 1986 по 1993 роки (Категорія 4).
Тому суд має встановити, скільки часу ОСОБА_1 постійно працював, проживав і навчався на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року. 
Відсутній спір, що м.Біла Церква Київської області відноситься до такої зони.
Суд встановив, що з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1989 року позивач проживав і навчався в середній школі №3 ім.Т.Г.Шевченка м.Біла Церква і Білоцерківському педагогічному училищі (денна форма навчання) (а.с.72).
Факт навчання доводиться довідкою навчального закладу, архівною довідкою і атестатами про освіту (а.с.14-19). 
У зв`язку з досягненням ОСОБА_2 повноліття з 30 листопада 1988 року зареєстровано його місце проживання (а.с.24).
Ним є м.Біла Церква. 
Мати позивача – ОСОБА_3 проживала з ним у м.Біла Церква (а.с.13, 25-26, 29-30). 
З 27 червня 1989 року по 28 червня 1991 року позивач проходив строкову військову службу у м.Харків (а.с.63-67, 72).
З 15 серпня 1991 року по 01 січня 1993 року ОСОБА_1 працював вчителем у Білоцерківській середній школі №10 (а.с.72-73). 
Праця доводиться записом у трудовій книжці (а.с.73).
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що загальний строк проживання, навчання і праці у зоні посиленого радіологічного контролю більший 4 років.
До цього строку суд не зарахував періоду проходження строкової військової служби у м.Харків. 
Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність рішення відповідача.
Захист порушеного права полягає у визнанні протиправним і скасуванні рішення про відмову у призначенні пенсії і зобов`язанні повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням правових висновків суду.
Постає запитання: кого суд може зобов`язати повторно розглянути заяву?
Приписами пункту 4.2 Порядку подання і оформлення документів для визначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок), який затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Порядком не визначено, що після скасування судом рішення про відмову в призначенні пенсії і зобов`язанні повторно розглянути заяву мають знову застосовувати приписи пункту 4.2 цього ж нормативно-правового акту. 
Таке і неможливо, бо суд має визначити у рішенні кого зобов`язувати вчиняти дії. 
Тому повторно розглянути заяву має той орган, який встановлено на підставі приписів пункту 4.2 Порядку.
Ним є Управління.
Отже, позов належить задовільнити частково.
Судові витрати становлять сплату судового збору у сумі 1331,20 грн (а.с.32).
Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14 березня 2026 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі заяви від 05 березня 2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 березня 2026 року про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі приписів частини 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», врахувавши правові висновки суду.
Відмовити у задоволенні позову в іншій частині вимог.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (код 20632802; вул.Соборна,7А м.Кропивницький Кіровоградська область) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 1331,20 грн. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ