Справа № 215/5762/19 
2/215/22/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року      м. Кривий Ріг
Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.
за участю секретаря судового засідання – Маняхіної А.О.
згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовом  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, 
В С Т А Н О В И В : 

02.10.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на підставі розпорядження Органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу №т612, від 24.05.1999 року було приватизовано 38/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та отримано свідоцтво. Про те, що квартира приватизована свідчить свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, видане 12.08.1999 року. Інша частка квартири – 62/100 – належала ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона фактично користується всією квартирою, у тому числі і 62/100 частками, які належали померлому. Зі слів позивача, після смерті співвласника спадщина на вказану частку квартири не оформлялася, спадкоємці свої права не реалізували, у зв`язку з чим зазначена частка квартири фактично залишилась без належного оформлення права власності.
Позивач вказує, що з моменту смерті ОСОБА_2 вона відкрито, безперервно та добросовісно володіє спірною частиною квартири понад десять років, користується нею як власною, здійснює утримання житла та сплачує комунальні платежі. Крім того, позивач зазначає, що інші особи не заявляли свої права на спірне майно, не користуються ним, а орган місцевого самоврядування не звертався до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою.
Посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, позивач просить суд визнати за ним право власності на 62/100 частки зазначеної квартири за набувальною давністю.
Також у позовній заяві позивач зазначає відомості про можливих спадкоємців померлого, однак вказує, що не має можливості самостійно отримати документи, які підтверджують прийняття ними спадщини, у зв`язку з чим просив суд витребувати відповідні докази.
02.12.2019 суд відкрив провадження у справі, визначив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників процесу.
08.01.2020 р. до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, відповідачем надано до суду текст без найменування, який суд вважає, відповідно до ст. 178 ЦПК України, відзивом на позов.
Проте, ухвалою суду від 11.03.2020 «відзив» Виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради було повернуто відповідачу без розгляду, на підставі ст. ст. 10 ч. 9, 178 ч. 4, 183 ч. 4 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи – докази: копії: свідоцтво на право власності на житло від 12.08.1999 року № т1038 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів (а.с. 9); технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_3 (а.с. 10,11), інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 12), відомості про реєстрацію місця проживання позивача (а.с.13), довідка про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 (а.с. 14), акт від 05.08.2019 року (а.с. 15), звіт про оцінку майна № 0803 (а.с. 24-30), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з розпорядженням Органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів м. Кривого Рогу №т612, від 24.05.1999 року, позивачем було приватизовано 38/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та отримано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.08.1999 року (а.с. 51). 
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , який є складовою частиною свідоцтва про право власності, квартира посімейного типу, спільного заселення розташована на ІІ поверсі, двоповерхового будинку, складається з 3 кімнат житловою площею 48,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 18,4 кв.м., 2-а кімната – 15,3 кв.м., 3-я кімната 14,7 кв.м., кухні площею – 5,7 кв.м., ванної кімнати площею – 2,5 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., коридору 12,5 кв.м. Також квартира обладнана балконом площею – 0,6 кв.м.. Загальна площа квартири 70,8 кв.м.
Згідно акту від 05.08.2019 року, завіреного начальником дільниці ВАТ «УЮТ-2011» Чадай О.С., ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 з 1998 року до теперішнього часу, наймач № 1 помер в 2009 році. Протягом 10 років в квартирі ніхто не проживає (а.с. 15). 
Також за відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради від 12.03.2018 року № 2336, позивач, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 14.12.1998 року по теперішній час (а.с. 13, 36). 
Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 29.05.2018 року № 2099, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Тернівської районної у місті ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 29.05.2018 року (а.с.14).
На виконання ухвали суду витребувано та досліджено відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відповідно до яких встановлено факт смерті ОСОБА_2 , а також наявність актового запису про народження ОСОБА_5 , що свідчить про існування особи, яка могла бути спадкоємцем померлого (а.с. 109-117).
Також на виконання ухвали суду з КП ДОР «Криворізьке БТІ» витребувано інформацію щодо належності частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та надано правовстановлюючий документ, а саме: згідно архівної справи станом на 31.12.2012 року право власності на 62/100 частини квартири, за вказаною адресою, зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради номадних депутатів, згідно з розпорядженням № Т 91 від 06.01.1999 р. (а.с. 118-119).
Разом з тим, зазначені відомості не містять даних про прийняття спадщини, однак підтверджують, що спірне майно не є таким, власник якого невідомий.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, для набуття права власності за набувальною давністю необхідна сукупність умов, а саме: добросовісність володіння, відкритість, безперервність, сплив встановленого строку та володіння майном як власним.
З матеріалів справи встановлено, що позивач була обізнана про особу власника спірної частини квартири – ОСОБА_2 , а також про наявність його спадкоємців.
Зокрема, сам позивач у позовній заяві зазначає відомості про спадкоємців померлого, що свідчить про усвідомлення ним того факту, що спірне майно має власника та не є безхазяйним.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу, що добросовісність володіння означає, що особа не знала і не могла знати про те, що володіє чужим майном без достатньої правової підстави (зокрема, постанови від 27.09.2018 у справі №571/1099/16-ц, від 04.07.2018 у справі №201/2550/16-ц).
Отже, за встановлених обставин, володіння позивача спірним майном не може вважатися добросовісним, оскільки він достеменно знав про наявність власника та його правонаступників.
Судом встановлено, що позивач є співвласником 38/100 частини квартири та проживав у ній разом із іншим співвласником. Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач продовжив користування спірною квартирою.
Разом з тим, саме по собі проживання у квартирі, користування житлом та сплата комунальних платежів не свідчать про володіння майном як власним у розумінні ст. 344 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 (справа №296/6949/17) зазначив, що сам факт користування майном, у тому числі здійснення витрат на його утримання, не є підставою для набуття права власності за набувальною давністю.
Крім того, суд зазначає, що володіння позивача спірною частиною квартири фактично здійснюється в межах правового режиму спільної часткової власності, а не як самостійне, незалежне володіння чужим майном.
Матеріалами справи підтверджено, що спірна частка квартири належала на праві власності конкретній особі, після смерті якої право на спірне майно увійшло до складу спадщини. При цьому матеріали справи містять відомості про осіб, які можуть бути спадкоємцями померлого, що виключає можливість вважати спірне майно безхазяйним або таким, власник якого невідомий.При цьому відсутність відомостей про оформлення спадкових прав не свідчить про те, що майно є безхазяйним або таким, власник якого невідомий.
Отже, спірне майно не може вважатися таким, що не має власника, а відтак не підпадає під умови застосування набувальної давності.
Суд вважає, що витребування додаткових доказів щодо відкриття спадкової справи або отримання інформації зі Спадкового реєстру не є необхідним для вирішення даного спору, оскільки встановлені обставини самі по собі виключають наявність умов для застосування набувальної давності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності сукупності умов, необхідних для набуття права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.
Зокрема, встановлені обставини свідчать про відсутність добросовісності володіння спірним майном, оскільки позивач був обізнаний про особу власника відповідної частки квартири та наявність осіб, які можуть бути його правонаступниками.
Крім того, володіння позивача спірним майном не є безтитульним та не здійснюється як самостійне володіння чужим майном, оскільки він є співвласником іншої частини квартири та користується спірним майном у межах правового режиму спільної часткової власності.
Сам по собі факт проживання у квартирі, користування нею та здійснення витрат на її утримання не є підставою для набуття права власності за набувальною давністю.
Таким чином, підстави для застосування положень ст. 344 ЦК України у даному випадку відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76–81, 89, 247, 263–265, 274 ЦПК України, ст. 344 ЦК України – 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-и денний строк з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 12.05.2026 р.

Суддя: