ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/15817/25 пров. № А/857/20021/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.;

а також сторін (їх представників):
від відповідача - Годунко М.Ф.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2026р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Спека» до Головного управління ДПС у Волинській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за здійснення зберігання та оптової торгівлі пальним без наявності ліцензій, за відсутність повірки обладнання на акцизному складі, несвоєчасне подання звітності про фактичні залишки пального та обсяг його обігу, неподання документів під час здійснення податкового контролю, за порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних (суддя суду І інстанції: Костюкевич С.Ф., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 11 хв. 23.02.2026р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: 03.03.2026р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.12.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Приватне підприємство /ПП/ «Спека» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати:
* протиправними та скасувати прийняті відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Волинській обл. наступні податкові повідомлення-рішення:
№ 00276540902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680000 грн. за порушення вимог ч.1 ст.29 Закону України № 3817-ІХ від 18.06.2024р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилянтів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (надалі – Закон № 3817-ІХ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (оптова торгівля пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії за 2024 рік);
№ 00276800902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680000 грн. за порушення вимог ч.1 ст.28 Закону № 3817-ІХ (зберігання пального без наявності ліцензії за 2024 рік);
№ 00276810902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 60000 грн. за порушення приписів пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу /ПК/ України (відсутність позитивного результату повірки ПРК або оцінки відповідності на акцизному складі (уніфікований номер 1005999), на якому здійснюється відпуск пального, що в свою чергу вважається необладнаний витратомірами-лічильниками за 2024-2025 роки);
№ 00276380902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7000 грн. за порушення приписів пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України (незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пальногота обсяг обігу пального або спирту етилового за 2023-2025 роки);
№ 00276070902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1020 грн. за порушення приписів ст.ст.44, 85 ПК України (ненадання платником копій документів за 2025 рік);
№ 00276740904 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 328496 грн. 18 коп. за порушення вимог ст.231 ПК України (порушення граничних термінів реєстрації перших примірників акцизних накладних за жовтень 2023 року – серпень 2025 року);
* стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 26347 грн. 75 коп. (Т.1, а.с.1-19).

Відповідно до ухвали суду від 17.12.2025р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (Т.1, а.с.159 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2026р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській обл. № 00276540902 від 18.09.2025р., № 00276800902 від 18.09.2025р., № 00276810902 від 18.09.2025р., № 00276070902 від 18.09.2025р., № 00276740904 від 18.09.2025р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.2, а.с.86-97).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Волинській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.101-109).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами фактичної перевірки виявлено необладання ПРК витратомірами-лічильниками, здійснення безліцензійної діяльності щодо оптової торгівлі та зберігання пального, ненадання на запит податкового органу первинних документів, а також порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних. 
Вказані порушення належним чином не спростовані позивачем, а аргументам відповідача суд не надав правильної оцінки.

Позивач ПП «Спека» скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.143-168).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач ПП «Спека» зареєстровано за № 11981200000000168 від 23.08.1994р.; основним видом діяльності є: 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний).
Відповідно до п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України відповідач ГУ ДПС у Волинській обл. провів фактичну перевірку ПП «Спека» за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Мирослава Скорика, 16, в період з 05.08.2025р. по 14.08.2025р. з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За результатами проведеної перевірки складено Акт № 03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025р., згідно висновків якого встановлено порушення вимог ст.ст.44, 85, пп.230.1.2, 230.1.3 п.230.1 ст.230, п.231.6 ст.231 ПК України; п.15 ст.73 Закону № 3817-ІХ (Т.1, а.с.61-67).
29.08.2025р. позивач ПП «Спека» подав заперечення № 25 на вищевказаний Акт перевірки (вх. № 25030/6 від 14.07.2025) з додатками, за результатами розгляду яких ГУ ДПС у Волинській обл. листом № 2758/12/03-20-09-02-19 від 12.09.2025р. «Про результати розгляду заперечення» відмовило у задоволенні вимог позивача по причині ненадання платником достатніх доводів та аргументів, які б спростували висновки перевірки (Т.1, а.с.103-110, 111-118).
На підставі Акта перевірки № 03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025р. відповідач ГУ ДПС у Волинській обл. прийняв наступні податкові повідомлення-рішення:
№ 00276540902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680000 грн. за порушення вимог ч.1 ст.29 Закону № 3817-ІХ (оптова торгівля пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії за 2024 рік);
№ 00276800902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680000 грн. за порушення вимог ч.1 ст.28 Закону № 3817-ІХ (зберігання пального без наявності ліцензії за 2024 рік);
№ 00276810902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 60000 грн. за порушення приписів пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України (відсутність позитивного результату повірки ПРК або оцінки відповідності на акцизному складі (уніфікований номер 1005999), на якому здійснюється відпуск пального, що в свою чергу вважається необладнаний витратомірами-лічильниками за 2024-2025 роки);
№ 00276380902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7000 грн. за порушення приписів пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України (незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пальногота обсяг обігу пального або спирту етилового за 2023-2025 роки);
№ 00276070902 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1020 грн. за порушення приписів ст.ст.44, 85 ПК України (ненадання платником копій документів за 2025 рік);
№ 00276740904 від 18.09.2025р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 328496 грн. 18 коп. за порушення вимог ст.231 ПК України (порушення граничних термінів реєстрації перших примірників акцизних накладних за жовтень 2023 року – серпень 2025 року) (Т.1, а.с.21-59).
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в порядку ст.56 ПК України подав скаргу до ДПС України за вх. № 4737/С/6 від 01.10.2025р., проте рішенням ДПС № 33967/6/99-00-06-03-01-06 від 26.11.2025 скаргу ПП «Спека» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (Т.1, а.с.126-134, 135-140).

Із змісту заявленого позову слідує, що його предметом є оскарження податкових повідомлень-рішень № 00276540902 від 18.09.2025р., № 00276800902 від 18.09.2025р., № 00276810902 від 18.09.2025р., № 00276380902 від 18.09.2025р., № 00276070902 від 18.09.2025р., № 00276740904 від 18.09.2025р.
Підставою для нарахувань оскаржуваних грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки податкового органу про порушення ПП «Спека» вимог ст.ст.44, 85, пп.230.1.2, 230.1.3 п.230.1 ст.230, п.231.6 ст.231 ПК України; п.15 ст.73 Закону № 3817-ІХ, які полягали у необладанні ПРК витратомірами-лічильниками, здійсненні безліцензійної діяльності щодо оптової торгівлі та зберігання пального, ненаданні на запит податкового органу первинних документів, а також в порушенні граничних термінів реєстрації акцизних накладних.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом доведено юридичні та фактичні підстави для проведення перевірки господарської одиниці позивача, за результатами яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Водночас, під час судового розгляду висновки проведеної перевірки підтвердилися лише частково – в частині спірного податкового повідомлення-рішення № 00276380902 від 18.09.2025р., оскільки позивач не довів фактів вчасного скерування звітів про добові залишки за акцизним складом за 14.08.2024р., 15.09.2024р., 02.02.2025р., 15.02.2025р., 01.06.2025р., 22.12.2023р. та 23.12.2023р., а відтак висновки контролюючого органу про невчасне подання звітів за ці періоди, суд визнав правомірними.
Стосовно решти виявлених порушень суд констатував їх помилковість.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Спірне податкове повідомлення-рішення № 00276810902 від 18.09.2025р. прийнято на підставі висновків перевірки про порушення позивачем вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України: у зв`язку із відсутністю позитивного результату повірки паливороздавальної колонки або оцінки відповідності на акцизному складі (уніфікований номер 1005999) в 2024-2025 роках. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано на підставі п.128-1.1 ст.128-1 ПК України у розмірі 60000 грн.
Згідно Акту перевірки відповідачем обстежено місце зберігання пального на акцизному складі позивача та встановлено наявність трьох витратомірів-лічильників рівня палива, які мали позитивні результати повірки. В формулярах витратомірів зазначена дата останньої повірки: травень 2025 року.

Згідно з абз.1 і 4 пп.12 підрозділу 5 Розділу XX ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, не пізніше 1 січня 2020 року.
Відповідно до абз.1 і 4 п.18 підрозділу 5 розділу XX ПК України норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів з 1 квітня 2020 року.
Притягнення до юридичної відповідальності відповідно до п.128-1.1 ст.128-1 ПК України можливе у випадку необладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, як передбачено диспозицією вказаної норми.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19.01.2023р. у справі № 580/9246/21.

На акцизному складі (уніфікований номер 1005999) позивач проводить видачу пального виключно зі зберігання. Пальне, яке було придбано в позивача та передане йому на зберігання, відвантажується суб`єктам господарювання згідно договорів відповідального зберігання. Дана господарська одиниця є складом де зберігаються нафтопродукти.
Позивач використовує витратоміри, встановлені на акцизному складі, виключно для відвантаження пального зі збереження, які безперервно та динамічно вимірюють кількості виданого пального. Вони не мають відлікових пристроїв для індикації ціни та вартості виданої дози та не під`єднанні до реєстраторів розрахункових операцій. Позивач в господарській діяльності не здійснює розрахунково-касових операцій; розрахунки за пальне проводяться дистанційно через банківські установи.

Згідно ст.230.1.2 ПК України паливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Згідно п.40 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016р. міжповірчі інтервали для лічильників, витратомірів, а також вимірювальних системи для безперервного та динамічного вимірювання кількості рідин (крім води) та газоподібних хімічних речовин, складають 4 роки, паливороздавальні колонки для заправки автомобілів (п.53) - 1 рік.
Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються ПРК, що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози. Для таких паливороздавальних колонк для заправки автомобілів згідно п.53 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13.10.2016р. міжповірчі інтервали складають 1 рік.

Відтак, твердження податкового органу про встановлене порушення, згідно якого міжповірочний інтервал для зареєстрованих з позитивними результатами повірки у встановленому порядку трьох витратомірів для відвантаження пального зі зберігання у позивача, які не призначені для ідентифікації ціни та вартості, становить один рік, не ґрунтується на вимогах закону.

Податкове повідомлення-рішення № 00276540902 від 18.09.2025р. винесене за порушення вимог ч.1 ст.29 Закону № 3817-ІХ: здійснення оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним без ліцензії в 2024 році; штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.15 ч.2 ст.73 Закону № 3817-ІХ в розмірі 680000 грн.
Інше податкове повідомлення-рішення № 00276800902 від 18.09.2025р. прийнято за порушення ч.1 ст.28 Закону № 3817-ІХ: здійснення зберігання пального без ліцензії в 2024 році; штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.15 ч.2 ст.73 Закону № 3817-ІХ в розмірі 680000 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що ПП «Спека» на акцизному складі уніфікований номер 1005999 за адресою: Волинська обл., м.Луцьк, вул.Мирослава Скорика, 16, здійснює операції з оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі та операції зі зберігання пального іншим суб`єктам господарської діяльності (покупцям пального).
Згідно з даними Єдиного реєстру ліцензій ПП «Спека» було отримано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі № 990514201900133 від 01.07.2019р. за вказаною адресою (акцизний склад уніфікований номер 1005999), яка діяла в період з 01.07.2019р. по 10.09.2024р. включно.
12.06.2024р. позивач подав до ГУ ДПС у Волинській обл. заяву на отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі № 8718/АП/09. В заяві наявна відмітка відповідача про її реєстрацію; із заявою додатково були подані копії відповідних документів (в тому числі акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в 1999 році).
04.07.2024р. відповідач відмовив у видачі спірної ліцензії; підставою для відмови зазначено відсутність акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності.
В подальшому при подачі заяви на отримання нової ліцензії на право оптової торгівлі пальним № 16499/АП/09 від 14.11.2024р. позивач надав той самий пакет документів (в тому числі акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в 1999 році), та отримав ліцензію № 990514202400201, термін дії якої з 18.11.2024р. по 18.11.2029р.
Також 12.06.2024р. позивач звернувся до відповідача із заявою на отримання ліцензії на право зберігання пального № 8716/АП/09. В заяві наявна відмітка відповідача про її реєстрацію, до якої були подані копії відповідних документів (в тому числі акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в 1999 році).
04.07.2024р. відповідач направив на адресу позивача лист № 10274/6/03-20-09-03 від 01.07.2024р., яким відмовлено у видачі ліцензії. Підставою для відмови визначено відсутність акта вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності.
У подальшому відповідач листом № 10686/6/03-20-09-03-06 від 05.07.2024р. повідомив, що ліцензія на оптову торгівлю пальним вважається діючою до 10.09.2024р., з врахуванням терміну для виконання обов`язку, відповідно до ст.18 Закону України № 481/95-ВР від 19.12.1995р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (надалі – Закон № 481/95-ВР).
Норми п.6 розділу XIII Закону № 3817-ІХ визначили три місяці, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності (27.07.2024р.), тобто, до 01.11.2024р., для подачі заяви про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності та сплати, в разі необхідності, несплачених протягом зазначеного періоду чергових платежів за ліцензію.
Таким чином, згідно ст.18 Закону № 481/95-ВР та п.6 розділу XIII Закону № 3817-ІХ ліцензія на право оптової торгівлі пальним № 990514201900133 вважалася діючою до 01.11.2024р.
Також в період з 01.07.2024р. по 01.11.2024р. у позивача була відсутня заборгованість по сплаті коштів за ліцензію на оптову торгівлю пальним. 04.06.2024р. позивач здійснив платіж за ліцензію в сумі 5000 грн., копія платіжного доручення була надана відповідачу 12.06.2024р. із заявою № 8718/АП/09. Вказана плата була перерахована на діючий на момент її сплати бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу, що підтверджується скріншотом з електронного кабінету позивача.
Оскільки позивач з 01.11.2024р. припинив оптову торгівлю пальним, в ході перевірки не встановлено та не відображено в акті фактів здійснення позивачем операцій з оптової торгівлі пальним з 01.11.2024р. по 18.11.2024р. Позивач відновив торгівлю пальним з 19.11.2024р., що вбачається з додатка № 4 до акта перевірки, тобто, після отримання ліцензії № 990514202400201, термін дії якої з 18.11.2024р. по 18.11.2029р.

Як вбачається з діючого законодавства, з 27.07.2024р. до 01.01.2025р. діяли норми двох Законів № 481/95-ВР та № 3817-IX щодо ліцензування підакцизних товарів, які по-різному регулювали спірне питання, що вказує на невідповідність релевантних правових норм вимогам якості закону, оскільки законодавчі приписи були нечіткими та мали суперечливе тлумачення. 
Статтею 18 Закону № 481/95-ВР встановлено, що вважаються діючими ліцензії, за якими до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України або за наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) не сплачено черговий платіж за ліцензію та/або закінчився термін дії ліцензії на право, зокрема, виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.
Тобто, в силу положень ст.18 Закону № 481/95-ВР, враховуючи продовження в Україні воєнного стану до цього часу, строк дії ліцензій мав бути продовжений.
Разом із тим, 18.06.2024р. прийнято Закон № 3817, який набрав чинності 27.07.2024р.
Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 3817-IX установлено, що Закон № 481/95-ВР втрачає чинність з 01 січня 2025 року, крім статті 8 Закону, яка діє до дня набрання чинності та введення в дію статті 33 цього Закону. Положення Закону № 481/95-ВР до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням цього Закону.
Відповідно до п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817-IX законодавчі та інші нормативно-правові акти, що стосуються виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 2 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817-IX встановлено, що ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, видані відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» до 1 січня 2025 року, вважаються чинними та підтверджують право на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності до завершення строку, на який їх було видано (для ліцензій, виданих на визначений строк), або до дня припинення їхньої дії в порядку, визначеному цим Законом.
Разом з тим, згідно з п.6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817-IX суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до дня набрання чинності цим Законом здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності:
подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;
сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.
Вказані положення набули чинності з 01.01.2025р.
Ураховуючи норми ст.18 Закону № 481/95-ВР, у взаємозв`язку з положеннями п.2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 3817-IX, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ліцензія позивача на право оптової торгівлі до припинення воєнного стану була чинною, оскільки вказаний Закон втратив чинність з 01.01.2025р.
За таких умов реалізація позивачем пального у період з 11.09.2024р. по 17.11.2024р., яка була зафіксована в Акті перевірки, відбувалась на підставі діючої ліцензії на право оптової торгівлі.
Оскільки позивач 18.11.2024р. отримав ліцензію № 990514202400201 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, яка дає право на зберігання пального, необхідність в отриманні нової ліцензії на зберігання пального в позивача відпала.
Враховуючи викладене, позивач в період з 01.11.2024р. по 17.11.2024р. не здійснював зберігання пального без наявності ліцензії, як це зазначено в акті перевірки.

Спірне податкове повідомлення-рішення № 00276070902 від 18.09.2025р. винесено за порушення вимог ст.ст.44 та 85 ПК України: ненадання платником копій документів за 2025 рік; штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України в розмірі 1020 грн.

Під час проведення перевірки представнику позивача надано письмове звернення податкового органу № 1 від 05.08.2025р. про надання до 10 год. 00 хв. 08.08.2025р. документів (їх належним чином завірених копій), що становлять предмет фактичної перевірки за період діяльності, що перевіряється (з урахуванням строків давності визначених ст.102 ПК України).
Станом 08.08.2025р. складено Акт про ненадання частини документів (їх належним чином завірених копій), який зареєстровано у податковому органі № 4635/03-20- 09-02-14 від 14.08.2025р.
Водночас, в листі № 2758/12/03-20-09-02-19 від 12.09.2025р. «Про результати розгляду заперечення» відповідач зазначив, що під час фактичної перевірки ревізорами не встановлено необлікованих належним чином нафтопродуктів.
Під час проведення перевірки відповідач ознайомився з усіма необхідними документами щодо обліку нафтопродуктів, в тому числі з документами, які зазначені в зверненні № 1 від 05.08.2025, а саме:
п.10 - журналу обліку надходження нафтопродуктів;
п.11 - актів та/або інших документів щодо списання пального, разом із документами, на підставі яких відбувалися відповідні дії, актів зливу
п.30 - журналу вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою 7-НП.
11.08.2025р. позивач у відповідь на письмове звернення № 2 від 07.08.2025р. подав відповідачу заяву-лист № 23, до якої долучив копії наступних документів:
1. Оборотно-сальдова відомість по рах.0230 (2 арк.)
2. Журнал-ордер по рах.28211 (1 арк.)
3. Перелік накладних за період 01.01.2025-31.07.2025р. (11арк.)
4. Довідка про зведені за добу дані щодо обсягів обігу та залишків пального на акцизному складі за 01.01.2025р. (1арк.)
5. Скрін з програми МЕDOK про надходження пального на акцизний склад за період 01.01.2025р.-31.07.2025р. (1арк.)
6. Скрін з програми МЕDOK про вибуття пального з акцизного складу за період 01.01.2025р.-31.07.2025р. (1арк.)
Окрім цього, упродовж перевірки відповідач ознайомився з документами щодо дотримання позивачем законодавства щодо укладення трудових договорів та оформлення трудових відносин з працівниками, які зазначені в зверненні № 1 від 05.08.2025р., а саме:
п.13 - штатним розписом;
п.14 - табелем обліку робочого часу;
п.15- трудовими договорами з найманими працівниками;
п.16 - договорами про повну майнову відповідальність.
Стосовно документів про рух коштів суд першої інстанції правильно врахував, що позивач в господарській діяльності не здійснює розрахунково-касових операцій, не веде касових операцій, у нього відсутній обіг готівки. Розрахунки за пальне проводяться дистанційно, виключно через банківські установи.
Посадові (службові) особи контролюючого органу під час перевірки мають право отримувати не будь-які копії документів, а лише ті, що відносяться до предмету перевірки і свідчать про порушення законодавства.
Відтак, відповідач не довів правомірність та обґрунтованість висновків про порушення позивачем ст.ст.44, 85 ПК України.

Спірне повідомлення-рішення № 00276740904 від 18.09.2025р. винесено за порушення вимог ст.231 ПК України: порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних період з жовтня 2023 року по серпень 2025 року; штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.120-2.1 ст.120-2 ПК України в розмірі 328496 грн. 18 коп.

Згідно з п.231.6 ст.231 ПК України реєстрація в Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється:
акцизних накладних, складених при реалізації пального через паливороздавальну або оливороздавальну колонку у паливний бак транспортного засобу з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання;
першого примірника акцизної накладної при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу у день складання такої акцизної накладної, але не пізніше здійснення операції з реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу;
першого примірника акцизної накладної при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного - у день складання такої акцизної накладної, але не пізніше здійснення операції з реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу пересувного;
першого примірника акцизної накладної при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу пересувного до акцизного складу після фактичного отримання пального або спирту етилового на акцизний склад, але не пізніше трьох календарних днів, наступних за датою складання акцизної накладної;
першого примірника акцизної накладної при реалізації пального з акцизного складу пересувного до паливного баку транспортного засобу, обладнання або пристрою, до місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, протягом трьох календарних днів з дня фактичного отримання пального;
першого примірника зведеної акцизної накладної та акцизної накладної, складеної на операції, визначені в підпункті 1 підпункту 229.8.10 пункту 229.8 статті 229 цього Кодексу, не пізніше 15 календарних днів з дня їх складання;
акцизної накладної при ввезенні пального або спирту етилового на митну територію України не пізніше дня, наступного за днем оформлення належним чином митної декларації;
першого примірника акцизної накладної, що складається при вивезенні пального за межі митної території України, протягом трьох календарних днів з дня фактичного вивезення пального за межі митної території України, що підтверджено належним чином оформленою митною декларацією;
розрахунку коригування не пізніше трьох календарних днів, наступних за датою його складання.
Водночас, оскільки ПП «Спека» не здійснювало реалізації пального під час передачі (відвантаження) пального зі збереження, яке належало суб`єктам господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу виключно для потреб їх власного споживання в господарській діяльності, тому останній не порушував граничних термінів реєстрації акцизних накладних в розрізі пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України.
При продажі пального право власності на нього переходить до покупця, але без його фізичного відпуску з акцизного складу. В подальшому пальне, що належить власнику, зберігається на цьому ж акцизному складі згідно договору відповідального зберігання нафтопродуктів, тому реєстрацію акцизних накладних не можна вважати здійсненою із порушенням її граничних термінів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що покладені в основу часткового задоволення заявлених позовних вимог, ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та узгоджуються із фактичними обставинами справи.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволено частково у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленого позову із зазначених мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Волинській обл.

Допущена описка у скороченій (вступній та резолютивній частині) рішення суду не впливає на правильність висновків суду та вирішення розглядуваного спору та може бути усунута судом в порядку ст.253 КАС України як описка судового рішення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.02.2026р. в адміністративній справі № 140/15817/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції скороченого (вступної та резолютивної частини) судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 17.06.2026р.