ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1621/26
25 травня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить: 
визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом № 17 від 20.02.2026 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі створеної при ньому Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Комісія) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі – Закон № 3543-ХІІ) з урахуванням висновків суду.
Позов обґрунтований тим, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", бо у нього на утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років. Рішенням Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленим протоколом № 17 від 20.02.2026, ОСОБА_2 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, прийняте за результатами розгляду його заяви від 03.03.2026 (такі дати в позові, а також у відомостях застосунку “Дія”), з причин відсутності документів, а саме свідоцтва про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факу перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного.
Позивач не погоджується з таким рішенням та зазначає, що він є батьком двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У його дружини ОСОБА_5 від попереднього шлюбу народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка спільно проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 , де всі діти отримують блага, які необхідні для нормального фізичного та духовного розвитку, адже з моменту одруження позивач взяв на себе особисту відповідальність за виховання та піклування усіх дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та морального розвитку. Біологічний батько ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 помер. Крім того, у 2025 році позивач як військовозобов`язаний двічі звертався із аналогічними заявами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за цією підставою, які були погоджені та надано відстрочку спочатку до 05.11.2025, потім до 03.02.2026, про що свідчать відомості електронного військово-облікового документу, сформованого у застосунку “Резерв+”.
З наведених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Одночасно цією ухвалою суду зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії документів, що стосуються предмету доказування у цій справі.
27.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з клопотанням представника відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 27.04.2026 продовжено ІНФОРМАЦІЯ_3 строк для подання відзиву на позовну заяву до 27.04.2026 (включно).
У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та зазначає, що на його адресу через центр надання адміністративних послуг надходили заяви від 18.02.2026 та повторно від 03.03.2026 про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ з документами, які, на думку ОСОБА_1 , мали підтверджувати у нього таке право. 20.02.2026 та 05.03.2026 Комісією були прийняті рішення стосовно позивача про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у зв`язку з тим, що відсутні документи: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного. Також вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не має повноважень розглядати та приймати рішення про надання відстрочки. Такими повноваженнями наділена комісія при ІНФОРМАЦІЯ_3 . На вимогу пункту 57 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок №560) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у відповідному складі. При ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до розпорядження Тернопільської районної військової адміністрації Тернопільської області від 18.12.2025 №334/01-01 була створена комісія з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. До складу комісії крім представників відповідача входять представники: Тернопільської районної державної адміністрації; Центру надання адміністративних послуг; Управління соціального захисту населення; Сектору з питань освіти, охорони здоров`я, культури та спорту; Служби у справах дітей (а.с.51-53).
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_8 , є військовозобов`язаним.
18.02.2026 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом подання в електронній формі через центр надання адміністративних послуг заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII (а.с.92-93). У цій заяві зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 ; разом з ним постійно проживають та перебувають на повному матеріальному утримані троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ); біологічний батько ОСОБА_6 помер, дитина постійно проживає разом з ним; відстрочку від призову за аналогічних сімейних обставин надавалася раніше, обставини не змінилися.
На підтвердження підстав для отримання відстрочки позивачем до цієї заяви надано копії наступних документів: паспорт ОСОБА_1 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , військово-обліковий документ (витяг з “Резерв+”), витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 , посвідчення батьків багатодітної сім`ї, довідка про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №112 від 18.02.2026, видана Великоберезовицькою селищною радою, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.11.2018, свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 02.02.2022, свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 від 02.02.2022; свідоцтво про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_5 від 28.01.2009, витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_3 , витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_3 , витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_6 , паспорт ID на ім`я ОСОБА_5 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_5 , витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_5 , свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с. 93-103).
Ця заява розглядалася на засіданні Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , рішення прийняте у формі протоколу №17 від 20.02.2026. Комісією відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у зв`язку з тим, що відсутні документи, а саме свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного (а.с.54).
03.03.2026 позивач знову звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом подання в електронній формі через центр надання адміністративних послуг заяви про надання додаткових документів з метою підтвердження підстав для продовження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII (а.с.82-83).
Додаткового ОСОБА_1 подав акт про спільне проживання, довідку з закладу освіти про навчання дитини та участь у вихованні й забезпеченні, копію свідоцтва про смерть батька дитини (а.с.77-80).
Ця заява була розглянута на засіданні Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 з прийняттям рішення у формі протоколу №22 від 05.03.2026. Комісією відмовлено ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період у зв`язку з тим, що відсутні документи, а саме свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного (а.с.55), фактично з тих самих підстав, що й у першому випадку 20.02.2026.
Позивач оскаржує рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі протоколу № 17 від 20.02.2026, водночас просить зобов`язати повторно розглянути його заяву про надання відстрочки від 03.03.2026.
У даному випадку, як суд вже зазначав, рішення Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 у формі протоколу № 17 від 20.02.2026 та №22 від 05.03.2026 є ідентичними за змістом, проте позивач вважає, що додатково надав докази, які підтверджують факт утримання та матеріального забезпечення неповнолітньої дочки дружини, батько якої помер. Отож вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – Закон №2232-XII).
Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Як установлено частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є одним із видів військової служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 “Про загальну мобілізацію” (затверджено Законом від 03.03.2022 №2105-IX) оголошено про проведення загальної мобілізації.
Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154), визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Пунктом 11 Положення №154 також установлено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 № 3543-XII (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, згідно з пунктом 3 частини першої названої статті призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Норма пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не ставить право військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу у залежність від того, чи є він батьком таких дітей (тобто від батьківства), водночас вирішальне значення має саме факт перебування дітей (трьох і більше віком до 18 років) на його утриманні.
З 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Заява повинна містити такі обов`язкові відомості про військовозобов`язаного: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті громадянина України); дату народження; адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування); адресу електронної пошти; контактний номер телефону.
До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Додатком 5 до Порядку №560 визначений Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII є: свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів:
свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше);
рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним;
письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні;
свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька);
інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) “стягнення аліментів” з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.

Предметом позову у цій справі є відмова позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, позаяк відсутні документи, а саме свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного.
Виходячи з опису документів, які надавав позивач разом з заявами про надання відстрочки, та фактично долучених до кожної з заяв документів 18.02.2026 та 03.03.2026, відповідачу були надані, серед іншого, копії двох свідоцтв про народження дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного ОСОБА_1 та свідоцтво про народження дитини дружини від іншого шлюбу.
У даному випадку додані позивачем документи підтверджують батьківство двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обоє ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 02.02.2022 та свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 02.02.2022, тому у ОСОБА_1 наявний обов`язок щодо їх утримання. 
Спірним є питання стосовно утримання позивачем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , доньки дружини від попереднього шлюбу.
При цьому Комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 в обох рішеннях підставою для відмови у наданні відстрочки вказує відсутність рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного.
Судом встановлено, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 08.05.2025.
За змістом довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.02.2026 №112 за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_6 (дочка дружини – падчерка, ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_3 (дочка, ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_4 (дочка, ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_8 (дочка, ІНФОРМАЦІЯ_9 ).
Актом підтвердження спільного проживання від 27.02.2026, проведеним комісією Великоберезовицької селищної ради, установлено, що ОСОБА_1 проживає однією сім`єю разом з дружиною ОСОБА_5 , дочкою ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ), дочкою ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), дочкою ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), дочкою дружини ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та ведуть спільне господарство.
Такі документи довідка від 18.02.2026 та акт від 27.02.2026 подавалися разом з останньою заявою позивача про надання відстрочки, а ще надавалася довідка №02-25/10 від 25.02.2026 за підписом в.о.директора та класного керівника Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №5 з поглибленим вивченням іноземних мов, видана ОСОБА_6 , учениці 11-Б класу цієї школи, що вона дійсно навчається у зазначеному навчальному закладі та регулярно бере участь у навчальному процесі й шкільному житті класу і школи. Ще у довідці зазначено про підтвердження того, що ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_5 та вітчимом ОСОБА_1 . Вітчим активно підтримує контакти зі школою, цікавиться успішністю дитини, спілкується з вчителями та спільно з матір`ю відвідує батьківські збори, шкільні свята та заходи; бере участь у вихованні та розвитку дитини; забезпечує матеріальне утримання та покриває усі потреби дитини (а.с.78).
Суд ще раз зауважує, що в рішеннях Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 підставою відмови зазначено відсутність рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного, у відзиві представник відповідача зазначає, що, на думку членів Комісії, позивачем не було надано достатніх документів щодо утримання позивачем як вітчимом неповнолітньої ОСОБА_6 .
За змістом положень статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою визначено поняття сім`ї, сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.
Конституційний Суд України у Рішення від 03.06.1999 №5-рп/99 надав офіційне тлумачення поняття “член сім`ї”: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, тоді як стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.
Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За правилами частини першої статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
За приписами частини першої статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, позивач, який не є батьком дитини своєї дружини, не несе безпосереднього обов`язку щодо утримання дитини, яке він може здійснювати з власної волі. Натомість вітчим зобов`язаний утримувати падчерку, пасинка, якщо у них немає інших родичів або вони не можуть здійснювати утримання.
У цій справі суд встановив той факт, що батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому актом підтвердження спільного проживання від 27.02.2026 та довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.02.2026 №112 засвідчено проживання позивача спільно з дружиною ОСОБА_5 та з її неповнолітньою донькою ОСОБА_6 , тобто, вони проживають однією сім`єю у розумінні статті стаття 3 СК України і мають спільні права та обов`язки, ведуть спільне господарство.
Баба та дід (за їх наявності), які проживають окремо, не є членами цієї конкретної сім`ї. При цьому баба, дід, які можуть надавати матеріальну допомогу, зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII важливо не те, чи є військовозобов`язаний єдиним можливим, хто може здійснювати утримання дитини, а те, чи перебуває дитина, батько якої помер, на фактичному утриманні позивача. У цьому разі виконання такого обов`язку виникає внаслідок спільного проживання однією сім`єю та через відсутність іншого законного годувальника. 
Викладені в акті підтвердження спільного проживання від 27.02.2026 обставини вказують на участь позивача в утриманні не тільки дітей, батьком яких він є, а й дитини дружини від попереднього шлюбу.
Водночас ІНФОРМАЦІЯ_3 не надала жодної оцінки додатково поданим заявником 03.03.2026 документам, а продублювала зміст попередньої відмови, наполягаючи саме на відсутності рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного.
Суд зауважує, що перелік документів, які подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначений в додатку 5 до Порядку №560, не є вичерпним, оскільки використана мовна конструкція “(або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності)” дозволяє стверджувати, що такий факт може бути підтверджено не виключно рішенням суду, а й іншими документами. У цьому контексті суд зазначає, що зі змісту додатку 5 Порядку №560 випливає, що рішення суду про факт утримання дітей, може бути долучено для надання відстрочки за інших обставин, ніж є у цій справі.
Матеріали справи не містять інформації, чи має можливість дружина позивача працювати (при тому, що двом дітям виповнилося лише 4 роки) та самостійно утримувати свою неповнолітню дитину (третю дитину), батько якої помер; чи наявні інші родичі, зазначені в частині першій статті 268 СК України, які її утримують.
Водночас пункт 60 Порядку №560 наділяє Комісію повноваженнями отримувати інформацію від відповідних органів державної влади та використовувати інформацію з публічних електронних реєстрів. У такий спосіб можливо не лише підтвердити інформацію, про яку вказав заявник, а й спростувати надану.
Не може залишитися поза увагою й та обставина, що позивачу надавалася відстрочка до 03.02.2026 (а.с.22), відповідач дану обставину не спростував та не зазначив, як змінилися обставини на час розгляду заяв позивача від 18.02.2026 та 03.03.2026.
На переконання суду, Комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 не провела належної перевірки поданих документів та за необхідності не звернулася до компетентних органів чи до відповідних держаних реєстрів для встановлення усіх обставин, які мають значення для прийняття обґрунтованого та законного рішення.
Також суд ще раз зазначає, що єдиною підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки вказано відсутність рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного. На переконання суду, така підстава для відмови у наданні відстрочки від призову, унеможливлює використання заявником передбаченої законодавцем у додатку 5 Порядку № 560 альтернативи у виборі документів, які дозволяють підвередити наявність тих чи інших обставин. Право на відстрочку за пунктом 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII пов`язане насамперед із фактом утримання трьох і більше дітей до 18 років та відсутністю заборгованості з аліментів, а не з обов`язковою наявністю конкретного виду документа з альтернативного переліку. Відтак, вимога відповідача щодо надання рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного є необґрунтованою та не відповідає суті положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку № 560.
Суд враховує, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Підсумовуючи викладене та з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС України) обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а також беручи до уваги, що Комісією прийнято два рішення про відмову у наданні відстрочки і саме останнє рішення від 05.03.2026 прийняте без надання належної оцінки додаткових доказів, які ОСОБА_1 подав Комісії 03.03.2026, про перебування на його утриманні падчерки, а тому виникла необхідність вийти за межі позовних вимог з метою захисту порушених прав позивача відповідно до статті 9 КАС України та визнати протиправним та скасувати саме це рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом №22 від 05.03.2026, про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Це рішення не відповідає критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема прийняте необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
При цьому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке оформлене протоколом №17 від 20.02.2026, бо подана ОСОБА_1 заява від 18.02.2026 та додані до неї документи не містила доказів достатніх і належних про перебування на утриманні заявника падчерки. В цій частині позовних вимог слід відмовити.
Суд нагадує, що позивач з заявою від 03.03.2026 надав належні додаткові докази (акт підтвердження спільного проживання від 27.02.2026, довідка від 18.02.2026, видана Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №5 з поглибленим вивченням іноземних мов), які засвідчували факт перебування на його утриманні падчерки.
З огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушених прав позов належить задовольнити частково та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі Комісії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону №3543-XII з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 половину суми сплаченого судового збору у розмірі 665,60 грн (50 відсотків від 1331,20 грн), який перерахований до бюджету відповідно до платіжної інструкції від 18.03.2026 (а.с.18).
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №22 від 05.03.2026 про відмову в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 в особі створеної при ньому Комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2026 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять грн 60 коп).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено та підписано 25 травня 2026 року.

Суддя Чепенюк О.В.