Справа № 464/2191/26
пр.№ 2/464/2083/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2026      Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.
секретаря судових засідань Лазар Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1764731 від 13.09.2024 в розмірі 22098,98 грн, понесених судових витрат.
Обґрунтовує позов тим, що 13.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1764731, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 4600 грн на строк 350 днів зі сплатою процентів кожні 25 днів за стандартною процентною ставкою 1% на день, зниженою процентною ставкою 0,97% на день за користування кредитом, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитами у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/термін, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору, а саме не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення позичених коштів, не сплачував проценти за користування кредитом. 28.08.2025 укладено договір № 28082025, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит»відступило на користь ТОВ Фінансова компанія «Позика» права вимоги за кредитним договором до позичальника. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» наділено правом вимоги до відповідача за вказаним договором. Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 1764731 від 13.09.2024 становить 22098,98 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4599,98 грн; заборгованість за відсотками – 8299 грн; заборгованість за штрафними санкціями – 9200 грн. Просить позов задовольнити, стягнути вказану суму боргу та стягнути судові витрати. 
Ухвалою від 06.04.2026 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
23.04.2026 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги. Заперечує факту укладення кредитного договору, так як позивачем не надано доказів направлення на його мобільний телефон одноразового ідентифікатора, і як наслідок укладення кредитного договору. Також заперечив нарахування штрафних санкцій, оскільки такі під час дії воєнного стану є незаконними. Вважає, що проценти за користування кредитом нараховано поза межами строку кредиту, а витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи. Просить в позові відмовити, а у разі часткового задоволення позовних вимог – виключити суму штрафних санкцій, відсотки, які нараховані поза межами строку кредитування та витрати на праву допомогу. Розгляд справи просить проводити у його відсутності.
24.04.2026 від представника позивача Буряченко А.В. на адресу через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відзив на позовну заяву. Позовні вимоги підтримала, вказала, що кредитний договір з додатками до нього підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладення між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу до особистого кабінету в ІКС товариства за допомогою логіну та пароля, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договір між сторонами не було б укладено. Проценти та інші нарахування первісним кредитором проведено вірно, в межах строку кредитування, відповідно до умов договору. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, які є співмірними. 
Представник позивача Міньковська А.В. в судове засідання не з`явилася, заявою просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві від 23.04.2026 просить розглянути справу у його відсутності, позов заперечує.
У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Установлено, що 13.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1764731, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 4600 грн на строк 350 днів зі сплатою процентів кожні 25 днів за стандартною процентною ставкою 1% на день, зниженою процентною ставкою 0,97% на день за користування кредитом, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитами у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/термін, що визначені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
З матеріалів справ вбачається, що вказаний договір є електронним і укладений відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
На підтвердження укладення кредитного договору позивач долучив паспорт кредиту, розрахунок заборгованості, хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину.
Встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за кредитним договором.
Відповідно до розрахунку, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, загальна заборгованість становить 22098,98 грн.
28.08.2025 укладено договір № 28082025, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит»відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права вимоги за вказаним кредитним договором до позичальника. 
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» наділено правом вимоги до відповідача за вказаним договором. 
Судом не приймаються доводи відповідача про неправомірне нарахування процентів поза межами строку кредитування, оскільки такі нараховані позивачем у відповідності до умов договору в межах строку кредитування, який становить 350 днів, а тому підстав для зменшення таких відсотків чи відмови у їх стягнення суд не вбачає.
Інші доводи відповідача, в тому числі щодо не надання доказів підписання кредитного договору, тобто його укладення та ін., суд відхиляє, оскільки такі спростовуються долученими до матеріалів справи доказами, які на думку суду є належними та допустимими. При цьому, відповідачем не надано суду власного обрахунку, котрий би спростовував нарахування позивача.
Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів, позивач просить стягнути також на його користь з відповідача штрафні санкції в розмірі 9200 грн за вказаним вище договором. На переконання суду, вимога про стягнення штрафних санкцій (неустойки) задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
З позовних вимог позивача випливає, що слід застосувати спеціальну норму права, якою є Закон України «Про споживче кредитування», п. 6 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону». Тобто неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року, оскільки з цієї дати така заборона відсутня.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова ВП ВС від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), постанова ВП ВС від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78) та постанова ВП ВС від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
З системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
За таких обставин слід дійти висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих штрафних санкцій в розмірі 9200 грн.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості (тіло кредиту та відсотки за користування кредитом) за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення тіла кредиту з відсотками за користування кредними коштами є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 12898,98 грн, з яких: 4599,98 грн – заборгованість за основним боргом, 8299 грн – заборгованість за відсотками; у вимозі про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 9200 грн слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (58,37%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1554,02 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між адвокатом Горобей Р.Г. та ТОВ «ФК «Позика» 02.01.2026 укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано акт про надання послуг, детальний опис робіт, додаткову угоду № 1764731 до договору про надання правової допомоги.
З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, пояснень та значимості таких дій у справі, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, а також того, що ні адвокат, ні позивач не з`являлися в судові засідання, суд дійшов висновку, що вартість фактично наданих для ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 2000 грн.
На підставі статей 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 1764731 від 13.09.2024 в розмірі 12898 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 98 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4599,98 грн, заборгованості по процентах в розмірі 8299 грн; судові витрати в розмірі 1554,02 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
У позовній вимозі про стягнення штрафних санкцій – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», місцезнаходження: Київська область, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішення складено 29.04.2026.

Суддя Олена ГОРБАНЬ