ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/10070/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді - Калинич Я.М.,
при секретарі судового засідання - Яцута Л.В.,
за участі:
представник позивача - Поковба В.Ю.,
представник відповідача - Чубелка О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), через представника - адвоката Поковбу Василя Васильовича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУНП в Закарпатській області), яким просить: 
1. Визнати протиправним наказ №3236 від 28.11.2025 року ГУНП в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських батальону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді - звільнення з служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу №204 від 01.12.2025 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення з служби поліції відповідно до частини 1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» за п.6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
2. Скасувати наказ №3236 від 28.11.2025 року ГУНП в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських батальону поліції особливого призначення (стрілецький ) ГУНП в Закарпатській області у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді - звільнення з служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. 
3. Змінити формулювання наказу №204 від 01.12.2025 року ГУНП в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції виклавши його у такій редакції .... Відповідно до ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 ....
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто в строк, наданий судом, шляхом подання позовної заяви у новій редакції, і якій просить суд:
1. Визнати протиправним наказ №3236 від 28.11.2025 року ГУНП в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських батальону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді - звільнення з служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу №204 від 01.12.2025 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення з служби поліції відповідно до частини 1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» за п.6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
2. Скасувати наказ №3236 від 28.11.2025 року ГУНП в Закарпатській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських батальону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді - звільнення з служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
3. Скасувати наказ №204 від 01.12.2025 року ГУНП в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції.
4. Зобов`язати ГУНІІ в Закарпатській області розглянути рапорт від 14.08.2025 року та звільнити позивача ОСОБА_1 - інспектора взводу №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області зі служби у поліції відповідно до ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» п.7 - за власним бажанням.
Позов мотивований тим, що позивач ще 14.08.2025 року подав рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, посилаючись на сімейні обставини, а тому, на його думку, відповідач був зобов`язаний звільнити його зі служби саме за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а не застосовувати дисциплінарне стягнення. Позивач переконаний, що витримав вимоги К3пП України та вимоги ЗУ «При Національну поліцію», завчасно за два тижні повідомив керівника про звільнення, подавши рапорт на звільнення, за спірний період часу відсутній на службі без поважних причин не був, а тому повинен був бути звільненим відповідно до пункту 7 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію». Позивач вважає, що викладені у листі-відмові причини є безпідставними так, як ОСОБА_1 прийняв рішення про звільнення саме через поважну причину, хворобу сина ОСОБА_2 , який відповідно до висновку №197 від 14.05.2024 року потребує постійного догляду, однак це не взято до уваги відповідачем. Відтак вважає що його незаконно було звільнено на підставі ч.1 ст.77 3У «Про Національну поліцію» у зв?язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України через невихід на роботу. З наведених підстав вважає оскаржувані накази такими, що підлягають до скасування та, як наслідок, просить внести до них зміни в частині підстави звільнення зі служби.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідчем було подано відзив на позовну заяву 07 січня 2026 року. Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що позивач відмовився від виконання наказу про службове відрядження для виконання бойових (спеціальних) завдань, самовільно залишив місце служби та без поважних причин не виходив на службу, чим допустив грубе порушення службової дисципліни.
07 січня 2026 року до суду від відповідача надійшли належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування відносно позивача.
Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року суд перейшов до розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
26 березня 2026 року відповідачем було надано суду для огляду оригінал особової справи ОСОБА_1 .
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд такі задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що позивач проходив службу в батальйоні поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області на посаді інспектора взводу №1.
14 серпня 2025 року ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області Колесника Я.В. про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за п.7 (за власним бажанням) з 30 серпня 2025 року. Від проходження військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України в Закарпатській області» відмовився, оскільки вважав себе здоровим. Рапорт подавався без додатків (а.с.15).
Листом від 22 серпня 2025 року №118569 ГУНП в Закарпатській області відмовило ОСОБА_1 у звільненні з 30 серпня 2025 року, інформувавши останнього, що відповідно до службового листа Голови Національної поліції України від 31.05.2021 №6684/01/12-2021 «Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням», поліцейські, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ним рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт. Повідомлено, що звільнення раніше 3-х місячного терміну можливе тільки при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов?язків, визначених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби». Попереджено, що керівництвом ГУНП в Закарпатській області може бути прийнято рішення щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням не раніше 3-х місячного терміну, тобто з 28 листопада 2025 року (а.с.9).
Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 12.11.2025 №3061 дск позивача було зобов`язано з 14.11.2025 року вибути у службове відрядження до Донецької області для виконання бойових (спеціальних) завдань у складі зведеного підрозділу.
ОСОБА_1 відмовився від виконання наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 12.11.2025 року №3061 дск «Про припинення виконання бойових (спеціальних) завдань окремими поліцейськими та відрядження окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області», у зв`язку з чим було винесено наказ ГУНП від 14.11.2025 року №3080 про проведення службового розслідування у формі письмового провадження за фактом відмови від виконання наказу окремими поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецьких) ГУНП в Закарпатській області.
Наказом ГУНП в Закарпатській області від 28.11.2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП» за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення вимог пунктів 1, 2, 4, 5, 8, 11, 13 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2, 6, частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзацу 1, 2, 12 частини 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179 та статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у не виході на службу 14 листопада 2025 року, 17 листопада 2025 року, 18 листопада 2025 року, 19 листопада 2025 року, 20 листопада 2025 року, 21 листопада 2025 року, 24 листопада 2025 року, 25 листопада 2025 року, 26 листопада 2025 року та 27 листопада 2025 року, а також відмови від виконання наказу, залишенні місця тимчасової дислокації несення служби та не повідомленні безпосереднього керівника про причини відсутності на службі, порушенні Присяги, інспектора взводу №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області наказано майора поліції ОСОБА_1 (0072027), відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України звільнити зі служби в поліції (а.с.133-134).
Наказом ГУНП в Закарпатській області від 01.12.2025 року №204о/с «По особовому складу» звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з 01.12.2025 року (а.с.138 на звороті - 139).
Прийняттю вказаних наказів слугував висновок службового розслідування від 27 листопада 2025 року за фактом відмови від виконання наказу окремими поліцейськими БПОП ГУНП в Закарпатській області було складено висновок (а.с.122-129).
В ході службового розслідування встановлено такі обставини.
До начальника ГУНП в Закарпатськійобласті надійшов рапорт т.в.о командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_13 про те що, згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №3061 дск від 12.11.2025 року, окремі працівники батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області: поліцейський взводу №2 роти №1 сержант поліції ОСОБА_3 , заступник командира взводу №3 роти №1 лейтенант поліції ОСОБА_4 та інспектор взводу №1 майор поліції ОСОБА_1 , 14.11.2025 відряджалися в підпорядкування командира зведеного підрозділу батальйону тактичної групи Департаменту поліції особливого призначення «Об?єднана штурмова бригада « Лють » у складі 12-ї бригади спеціального призначення « Азов » Національної гвардії України 19-го армійського корпусу угрупування військ (сил) « Схід » 13.11.2025 року біля 18 години 20 хвилин повний текст вищевказаного наказу було зачитано в голос ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 із застосуванням відеозапису, зокрема, про те, що 14.11.2025 вони відряджаються для виконання службових завдань в підпорядкування командира зведеного підрозділу батальйону тактичної групи Департаменту поліції особливого призначення «Об?єднана штурмова бригада « Лють » у складі 12-ї бригади спеціального призначення « Азов » Національної гвардії України 19-го армійського корпусу угрупування військ (сил) « Схід ». Однак, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 усно повідомили, що відмовляються виконувати наказ керівництва, щодо вибуття у відрядження для виконання бойового розпорядження.
Факт відмови ОСОБА_1 від виконання наказу начальника ГУНП про відрядження до Донецької області було задокументовано, шляхом запису процесу оголошення наказу на службовий телефон марки Samsung A52» (відеозапис додається).
Також ОСОБА_1 на відео повідомив, що він написав рапорт начальнику ГУНП в Закарпатській області генералу поліції третього рангу Ярославу Колеснику ще 14.08.2025 року з метою звільнення з органів поліції за власним бажання. В подальшому на відео позивач повідомляє причини, які йому дають достроково звільнися зі служби в поліції, а саме сімейні обставини, які передбачені законодавством. Зокрема, він здійснює догляд за своїм батьком, який 1944 року народження та згідно медичних документів потребує стороннього догляду. А також він має двох дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю та відповідно позивач є її опікуном. Однак, ОСОБА_1 озвучив дані причини усно без надання рапорту на звільнення погодженого керівником ГУНП в Закараптській області та інших підтверджуючих документів, які дозволяють йому звільнитися раніше 3 місячного терміну.
В подальшому, а саме 14.11.2025 року ОСОБА_1 самовільно залишив місце несення служби без відома та дозволу керівника.
Опитаний з даного приводу інспектор взводу №3 роти №1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , який також являється медиком вказаного батальйону повідомив, що з жовтня 2025 року проживав спільно з поліцейським ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_6 крайній раз він бачив поліцейського ОСОБА_1 13.11.2025 року близько 23:00 год, коли той виходив з приміщення, щоб зустрітись з поліцейським ОСОБА_4 . Зранку 14.11.2025 року близько 08:00 год. ОСОБА_1 за місцем проживання не було. ОСОБА_6 зазначив, що вказаний вище поліцейських 13.11.2025 року збирав свої речі, так як з його слів зранку 14.11.2025 року він повинен був їхати до Закарпатської області, оскільки не мав бажання продовжувати нести службу в Національній поліції та мав намір звільнитись.
Опитаний з даного приводу командир роти БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_7 пояснив, що 13.11.2025 року близько 18:00 год. був присутній під час зачитування та ознайомлення поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з наказом начальника цього ж ГУНП. Після доведення ним наказу начальника ГУНП від 12.11.2025 року №3061 дск, поліцейські ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовились від виконання наказу в частині відрядження в Донецьку область, мотивуючи різними причинами особистого характеру, зокрема своїм станом здоров`я та членів сім`ї.
Разом з цим зазначив, що в період 06.10.2025 року по 13.11.2025 року поліцейські ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до нього як до керівника роти БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області жодного разу не звертались з приводу скарг на здоров`я, які унеможливлюють подальше несення ними служби у вказаному батальйоні, що свідчить про надуманість їх причин відмови.
Опитаний з даного приводу заступник командира роти БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_8 , старший офіцер кадрового забезпечення БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_9 , старший офіцер озброєння БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_10 та логіст відділення УЛМТЗ БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_11, надали аналогічні пояснення як і ОСОБА_7 .
За фактом відмови від виконання наказу ГУНП від 12.11.2025 року №3061 дск «Про припинення виконання бойових (спеціальних) завдань окремими поліцейськими та відрядження окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області» 13.11.2025 року командиром роти БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 , заступником командира роти БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_8 , старшим офіцером кадрового забезпечення БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_9 , старшим офіцером озброєння БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_10 та логістом відділення УЛМТЗ БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_11 складено акти про відмову від виконання наказу ОСОБА_1 (від 13.11.2025 №356/106/34-2025).
Відсутність будь-яких медичних застережень у поліцейських підтверджено відомостями з ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» (запит від 18.11.2025 року №153053-2025 та від 21.11.2025 року №155158-2025) про те, що у поліцейських ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні ознаки захворювання, які унеможливлюють виконання бойових (спеціальних) завдань, що свідчи про свідоме уникнення від виконання наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 12.11.2025 року №3061 дск «Про припинення виконання бойових (спеціальних) завдань окремими поліцейськими та відрядження окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області» (відповідь ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» від 20.11.2025 №33/27-1302 та від 26.11.2025 №33/27-1327).
З метою з`ясування всіх обставин за фактом відмови від виконання наказу та реалізації права поліцейських надавати пояснення з приводу обставин вчинення ними дисциплінарного проступку, 14.11.2025 року за допомогою поштового зв`язку, рекомендованими листами за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання поліцейського ОСОБА_1 (від 14.11.2025 року №151794-2025) було надіслано запрошення прибути о 10:00 год. 17.11.2025 року до управління головної інспекції ГУНП в Закарпатській області (кабінет №229) для надання пояснення.
Також 14.11.2025 року за допомогою засобів електронної комунікації, за контактним даними мобільного номеру ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) через месенджер «WhatsApp» та вказаному в освітньому порталі електронних адрес відповідно: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » поліцейського ОСОБА_1 було надіслано вище вказані запрошення.
15.11.2025 року дисциплінарною комісією здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки з вказаним поліцейським не було зв`язку. Однак опитати вказаного поліцейського не видалось можливим, оскільки поліцейського не було вдома. За місцем проживання була присутня його мати ОСОБА_12 , яка повідомила, що її син ОСОБА_1 за місцем проживання відсутній і будь-якого зв`язку з ним вона немає. Останній раз вона спілкувалась телефонним зв`язком із своїм сином близько місяця, який не повідомляв свого місця перебування. Комісією було вручено запрошення для надання пояснення дисциплінарній комісії ОСОБА_1 його матері, ОСОБА_12 під підпис. Про необхідність надання пояснення вона зобов`язалась повідомити свого сина. При цьому, 15.11.2025 року мобільний зв`язок з ОСОБА_1 за номером мобільного телефону ( НОМЕР_1 ) був відсутній.
Станом на 10:00 год. 17.11.2025 року поліцейський батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_1. до управління головної інспекції ГУНП в Закарпатській області для дачі пояснення не прибув, не повідомивши дисциплінарну комісію про причини неприбуття.
За фактом неприбуття 17.11.2025 року поліцейських ОСОБА_1 членами дисциплінарної комісії складено акт про відмову від дачі пояснення від 17.11.2025 року №16953 відповідно.
З метою встановлення відомостей щодо наявності чи відсутності у поліцейського ОСОБА_1 (від 17.11.2025 року №169599-2025) відкритих медичними установами листів непрацездатності, у зв`язку з захворюваннями, членами дисциплінарної комісії проведено моніторинг наявних в системі Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.fov.ua) медичних висновків, у ході чого з`ясовано, що у період з 01.11.2025 року до 26.11.2025 року, відомостей про перебування поліцейського ОСОБА_1 на лікарняному не встановлено, про що, було складено та зареєстровано відповідний акт.
Разом з цим, дисциплінарною комісією було здійснено моніторинг відкритих листів непрацездатності в системі Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.fov.ua) протягом 2025 року та складено відповідні акти моніторингу ОСОБА_1 (від 18.11.2025 року №170193-2025). Відповідно інформації, яка міститься в системі Пенсійного фонду України поліцейський ОСОБА_1 з 01.01.2025 року по 13.11.2025 року за медичною допомогою до медичних закладів не звертався. В «Журналі реєстрації амбулаторних хворих» (інв. №26) та «Журналі реєстрації травмованих та поранених поліцейських» (інв. No 23) БПОП (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області відсутні записи про звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою.
За фактом безпідставного не виходу на службу поліцейського ОСОБА_1 14.11.2025 року, 17.11.2025 року, 18.11.2025 року, 19.11.2025 року, 20.11.2025 року, 21.11.2025 року, 24.11.2025 року, 25.11.2025 року, 26.11.2025 року, 27.11.2025 року, складено акти про відсутність вказаного поліцейського на службі від 14.11.2025 року №364/106/34-25, від 17.11.2025 року №373/106/34-25, від 18.11.2025 року №383/106/34-25, від 19.10.2025 року №390/106/34-25, від 20.11.2025 року №397/106/34-25, від 21.11.2025 року №408/106/34-25, від 24.11.2025 року №416/106/34-25, від 25.11.2025 року №424/106/34-25, від 26.11.2025 року №431/106/34-25 та від 27.11.2025 року №449/106/34-25.
Під час службового розслідування дисциплінарною комісією здобуто інформацію, яка свідчить про безпідставний невихід ОСОБА_1 на службу 14.11.2025 року, 17.11.2025 року, 18.11.2025 року, 19.11.2025 року, 20.11.2025 року, 21.11.2025 року, 24.11.2025 року, 25.11.2025 року, 26.11.2025 року та 27.11.2025 року.
Як наслідок, відповідачем винесено оскаржувані накази.
Не погоджуючись з вказаними наказами позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».
Частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2).
За вимогами частини першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі -Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком у силу статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Суд зазначає, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За приписами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (частина п`ята статті 13 Дисциплінарного статуту).
Як обумовлено частинами першою та другою статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Разом із тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
У відповідності до приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина десята статті 14 Дисциплінарного статуту).
Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893).
Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Вимоги до змісту висновку службового розслідування визначені пунктом 4 розділу VI Порядку №893, що узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.
У силу пункту 9 розділу VI Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника. Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.
Пунктами 1, 3, 4 розділу VІI Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 27.11.2025 року начальником ГУНП в Закарпатській області генералом поліції третього рангу ОСОБА_14
Як зазначалось судом вище, за висновком службового розслідування майором поліції ОСОБА_1 інспектором взводу №1 роти №3 штурмового батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) допущено порушення вимог пунктів 1, 2, 4, 5, 8, 11, 13 частини 3 статті 1, частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2, 6, частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзацу 1, 2, 12 частини 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179 та статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у не виході на службу 14 листопада 2025 року, 17 листопада 2025 року, 18 листопада 2025 року, 19 листопада 2025 року, 20 листопада 2025 року, 21 листопада 2025 року, 24 листопада 2025 року, 25 листопада 2025 року, 26 листопада 2025 року та 27 листопада 2025 року, а також відмови від виконання наказу, залишенні місця тимчасової дислокації несення служби та не повідомленні безпосереднього керівника про причини відсутності на службі, порушенні Присяги, інспектора взводу №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у зв`язку з чим застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
З матеріалів службового розслідування вбачається, що 13.11.2025 року під час доведення вказаного наказу до особового складу позивач повідомив про небажання виконувати наказ, посилаючись на поданий раніше рапорт про звільнення за власним бажанням та сімейні обставини.
Факт відмови від виконання наказу підтверджується актами, складеними службовими особами відповідача, письмовими поясненнями працівників поліції, а також відеозаписом, наявним у матеріалах службового розслідування.
Окрім цього, судом встановлено, що починаючи з 14.11.2025 року позивач був відсутній на службі без погодження із керівництвом, що підтверджується відповідними актами про невихід на службу, складеними 14.11.2025 року, 17.11.2025 року, 18.11.2025 року, 19.11.2025 року, 20.11.2025 року, 21.11.2025 року, 24.11.2025 року, 25.11.2025 року, 26.11.2025 року та 27.11.2025 року.
Факт відмови позивачем від виконання наказу від 13.11.2025 року за №3061 дск не заперечується позивачем, що розцінене як грубе порушення службової дисципліни. Крім того, позивач у позовній заяві не оскаржує висновки службового розслідування, встановленні порушення, порядок його проведення, тощо.
Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до частин першої - третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.
У свою чергу, позивач відмовився виконувати наказ від 13.11.2025 року за №3061 дск у зв`язку з тим, що написав рапорт на звільнення за власним бажанням та вважав, що трьохмісячний термін сплив. Крім того, на відеозаписі ОСОБА_1 повідомив, що він написав рапорт начальнику ГУНП в Закарпатській області генералу поліції третього рангу Ярославу Колеснику ще 14.08.2025 року з метою звільнення з органів поліції за власним бажання. В подальшому на відео позивач повідомляє причини, які йому дають достроково звільнися зі служби в поліції, а саме сімейні обставини, які передбачені законодавством. Зокрема, він здійснює догляд за своїм батьком, який 1944 року народження та згідно медичних документів потребує стороннього догляду. А також він має двох дітей, одна з яких являється інвалідом та відповідно позивач є її опікуном. 
З цього приводу суд зазначає таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та діє на момент розгляду даної справи.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про оборону України» визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Інші військові формування, утворені відповідно до законів України, та відповідні правоохоронні органи, зокрема: беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони та руху опору, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану; сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх пріоритетне забезпечення та інші повноваження у сфері оборони України згідно із законодавством.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною другою статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Специфікою державних функцій покладених на органи поліції, особливо під час дії правового режиму воєнного стану, обумовлено певні обмеження конституційних прав і свобод працівників поліції, зокрема, таких як свобода пересування, право вільно залишати територію України тощо. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до розділу ІІ Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС від 04.12.2017 №987 (зі змінами відповідно до наказу МВС України від 04.09.2023 №732), до завдань вказаних підрозділів відноситься, зокрема, участь в обороні України, виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України або в окремій її місцевості та 60 днів після цього, підпунктом 10 пункту 1 розділу ІІІ Положення встановлено, що підрозділи поліції особливого призначення можуть брати участь за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України під час дії воєнного стану та 60 днів після цього.
Суд зауважує, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.
При цьому законодавством регламентовано спеціальний режим органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України та в умовах воєнного стану.
Разом з тим, особа, яка заступає на службу до органів поліції, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема, в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює вищенаведені підвищені вимоги до кожного поліціанта, якими він не може нехтувати за жодних обставин.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт вчинення дисциплінарного проступку, під чим слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Як вже зазначалось, відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський зобов`язаний неухильно та у визначений строк виконувати наказ керівника, виданий у межах його повноважень.
Суд зазначає, що наказ начальника ГУНП в Закарпатській області від 13.11.2025 року №3061 дск у встановленому законом порядку незаконним не визнавався, а тому був обов`язковим до виконання позивачем.
Посилання позивача на те, що ним був поданий рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, не спростовує факту вчинення дисциплінарного проступку та не надає права самостійно припинити виконання службових обов`язків.
Суд враховує, що відповідно до пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, зобов`язані попередити про це не пізніше як за три місяці до дня звільнення.
При цьому дострокове звільнення допускається лише за наявності поважних причин та за взаємною згодою сторін службових правовідносин.
Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413.
Відповідно до цього переліку визначено, що особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:
- виховання матір`ю (батьком) - особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
- утримання матір`ю (батьком) - особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);
- укладення шлюбу особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;
- хвороба особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;
- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
- наявність у особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;
- неможливість призначення одного з осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);
- довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) особи рядового і начальницького складу.
Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служби в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.
30.08.2025 року, дата з якої ОСОБА_1 просив його звільнити, керівництвом поліції погоджена не була. Поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків позивачем ані його рапорт від 14.08.2025 року, ані особова справа не містить.
Матеріалами справи підтверджується, що рапорт позивача від 14.08.2025 року був розглянутий відповідачем, а листом від 22.08.2025 року позивачу повідомлено про необхідність проходження служби до завершення тримісячного строку (28.11.2025 року).
Доказів того, що між сторонами була досягнута домовленість щодо звільнення позивача у коротший строк, суду не надано.
Також судом встановлено, що до моменту видання оскаржуваних наказів позивач не подавав належним чином оформлених документів, які б підтверджували існування поважних причин для дострокового звільнення зі служби.
Суд критично оцінює доводи позивача щодо неможливості проходження служби у зв`язку із сімейними обставинами, оскільки наданий ним висновок щодо необхідності стороннього догляду за батьком втратив чинність ще у травні 2025 року, а інших належних доказів на підтвердження існування відповідних обставин станом на листопад 2025 року матеріали справи не містять.
Крім того, під час службового розслідування відповідачем отримано інформацію ДУ «ТМО МВС України по Закарпатській області» про відсутність у позивача захворювань, які б перешкоджали виконанню бойових (спеціальних) завдань, а також встановлено відсутність відкритих листків непрацездатності у відповідний період.
Згідно з наказом МВС України від 12.05.2016 №377 (п.5 Розділу ІІІ Основні вимоги щодо порядку ведення та збереження особових справ поліцейських) з метою оновлення матеріалів особової справи (анкетних даних) поліцейські у п`ятиденний строк повідомляють безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміни сімейного стану (одруження, розлучення, народження дітей тощо), місця проживання (реєстрації), отримання освіти тощо з наданням підтвердних документів.
Проте, позивач не повідомив безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про виховання ним дитини з інвалідністю. Матеріали особової справи ОСОБА_1 такі дані не містять. Також ОСОБА_1 не додавав такі і до рапорту на звільнення з поліції від 14.08.2025 року. Відтак, відповідач не знав і не міг знати про такі обставини станом на момент розгляду рапорту.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначила про те, що відповідачу на час прийняття спірних наказів не було відомо про виховання позивачем дитини з інвалідністю.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.04.2020 у справі №818/494/18, відповідно до якої адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з урахуванням тих обставин, які існували на момент прийняття оскаржуваного рішення.
Відтак, при оцінці правомірності спірних наказів суд виходить із обсягу інформації та доказів, які були наявні у відповідача станом на момент завершення службового розслідування та видання наказів №3236 від 28.11.2025 року та №204о/с від 01.12.2025 року.
На момент прийняття спірних наказів відповідач мав у своєму розпорядженні матеріали службового розслідування, які підтверджували відмову позивача від виконання наказу, самовільне залишення місця служби та тривалу відсутність на службі без поважних причин.
Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Восьмий апеляційний адміністративний суд від 03.09.2025 року у справі №260/6735/24, відповідно до якої подання поліцейським рапорту про звільнення за власним бажанням не припиняє автоматично службові правовідносини та не звільняє особу від обов`язку належного проходження служби до моменту видання наказу про звільнення.
Оцінюючи пропорційність застосованого дисциплінарного стягнення, суд виходить із того, що позивач проходив службу у підрозділі поліції особливого призначення в умовах воєнного стану та був направлений для виконання бойових (спеціальних) завдань.
Невиконання наказу про відрядження для виконання бойових завдань та самовільна відсутність на службі в умовах воєнного стану обґрунтовано були розцінені відповідачем як грубе порушення службової дисципліни та Присяги поліцейського.
Суд враховує, що поведінка позивача об`єктивно підривала авторитет служби та негативно впливала на забезпечення службової дисципліни у підрозділі.
Також судом враховано, що позивач раніше неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. 
Відповідно до Характеристики позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.113 на звороті), майор поліції ОСОБА_1 у батальйоні поліції особливого призначення проявив себе зухвало, так як в пріоритет поставив власні інтереси, над інтересами служби та інтересами товаришів батальйону, чим зарекомендував себе безвідповідальним та недисциплінованим поліцейським.
Щодо зазначення позивачем як підстави невиконання наказу, подання ним рапорту про звільнення з поліції, то суд зазначає таке.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 (далі -Порядок №1235), розроблений відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.
Згідно із пунктом 2 розділу І Загальні положення Порядку №1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.
Розділом ІІ Підстави для видання наказів по особовому складу Порядку №1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до розділу ІІІ Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу Порядку №1235:
- підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу (пункт 2);
- перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 №1235 (далі - Перелік).
Слід зазначити, що подача рапорту поліцейським про звільнення на розгляд керівництву, не надає законних підстав для невиконання наказу керівника.
В той же час, у випадку неналежного розгляду чи не розгляду поданого рапорту, позивач не позбавлений був можливості звернутись до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною, у строки встановлені процесуальними законом, що ним зроблено не було.
Так, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114), передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.
Відповідно допункту 10 Положення №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно з підпунктом «и» пункту 63 Положення №116 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.
Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (пункт 68 Положення №114).
Положення №114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 у справі №826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення.
При цьому Верховний Суд прийшов до висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.
Відтак, вирішуючи питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, зважаючи на наявну характеристику позивача, але враховуючи факт вчинення дисциплінарного проступку в умовах воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією проти України у вигляді невиконання наказу керівництва, обґрунтовано та правомірно прийняв наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин справи та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20, від 23.11.2023 у справі №420/14443/22).
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність порушень з боку відповідача щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення до позивача у період дії воєнного стану.
Щодо тверджень представника позивача щодо застосування в даних правовідносинах норми Кодексу законів про праую України, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.
Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Пунктом 68 Положення №114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовуються приписи пункту 68 Положення №114 як спеціального нормативно-правового акта у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці.
Так, з аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
Відтак, доводи представника позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 38 Кодексу законів про працю України є безпідставними, оскільки проходження служби в поліції регулюється спеціальним законодавством.
Суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано процедуру проведення службового розслідування, позивачу забезпечувалась можливість надати пояснення, однак останній таким правом не скористався.
Порушень процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом не встановлено.
За таких обставин суд дійшов висновку, що спірні накази прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а підстави для їх скасування відсутні.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
В рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З урахуванням положень статті 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18 травня 2026 року.

Суддя	Я. М. Калинич