ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/16/23	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні справу:
За позовом Дніпровської міської ради (Дніпропетровська обл., м. Дніпро) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро) 
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 (Дніпропетровська обл., Васильківський р-н, с. Вербівське)
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та припинення права власності

Представники:
від позивача: Костюченко О.Т.;
від відповідача: Яланська Ю.П.;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: не з`явився.
СУТЬ СПОРУ:
Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якій просить:
- усунути Дніпровській міській раді перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" знести самочинно побудовану автозаправну станцію, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати державну реєстрацію та припинити право власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, а саме: автозаправну станцію, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101).
Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі неіснуючих дозволу на виконання будівельних робіт, серія та номер: 307/2010-04 від 15.10.2010 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДІЇ 14211019561, начебто виданих Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на спірний об`єкт. За відсутності правових підстав вважати, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно, останнім шляхом укладення договору іпотеки було передано майно на користь ТОВ "Дримм". Земельна ділянка не передавалася для будівництва автозаправної станції. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва автозаправної станції, з користування Дніпровської міської ради поза її волею на підставі підроблених дозвільних документів вибула земельна ділянка по АДРЕСА_1 .
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що у нього виникло право власності на нерухоме майно на підставі угоди, яка зареєстрована відповідно до законодавства. Право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю, належним чином не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права ТОВ "Дримм" як власника на користування нерухомим майном та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 відмовлено в задоволенні позову Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та припинення права власності.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2024 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 у справі №904/16/23 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2024 касаційну скаргу Дніпровської міської ради у справі №904/16/23 задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 справу №904/16/23 передано судді Татарчуку В.О.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2025 прийнято справу №904/16/23 до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.01.2025.
30.01.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2024, відповідно до змісту яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем не доведено неіснування дозвільних документів на будівництво автозаправної станції третьою особою, у зв`язку з чим, рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , було прийнято на підставі належних документів, право власності на зазначене нерухоме майно виникло, і було зареєстровано за ОСОБА_1 законно. Наведене свідчить про те, що спірне майно не є самочинним будівництвом, а, отже, не може бути застосована стаття 376 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2025 відкладено підготовче засідання на 20.02.2025.
11.02.2025 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2024, відповідно до змісту яких позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування своїх пояснень зазначає, що правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування, а відповідно до відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та будь-якій іншій особі не надавалась під будівництво. Також не надавалось право власності чи користування на таку земельну ділянку.
20.02.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 13.03.2025.
25.02.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі. В наведеній заяві відповідач просить зупинити провадження у справі №904/16/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду постанови Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2024, рішення від 30.11.2022 та додаткового рішення від 12.01.2023 у справі №908/2388/21.
Крім того, 25.02.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про визнання доказів недостовірними та недостатніми. В клопотанні відповідач просить визнати недостовірним та недостатнім доказом лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області №1004-1.14/743 від 20.03.2020.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 призначено підготовче засідання на 20.03.2025.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2025 задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №904/16/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №908/2388/21. Зупинено провадження у справі №904/16/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду. Зобов`язано сторони повідомити суд про наявність підстав для поновлення провадження у справі.
24.04.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі та доручення до матеріалів справи копію постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 по справі №908/2388/21.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2026 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.05.2026. Зобов`язано сторони і треті особи надати письмові пояснення з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 по справі №908/2388/21.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.06.2026.
01.06.2026 представник відповідача подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з проходженням медичного обстеження, призначеного на 02.06.2026.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 відкладено розгляд справи по суті на 18.06.2026.
18.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення. Також, надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та призначення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи.
Крім того, 18.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" надійшла заява про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Заявник просить залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" до участі у справі №904/16/23 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2026 відкладено розгляд справи по суті на 26.06.2026.
24.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника позивача надійшли заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
25.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про призначення експертизи та повернення до стадії підготовчого провадження.
26.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
26.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та призначення комплексної судової земельно-технічної і будівельно-технічної експертизи. Відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" та клопотання відповідача про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд". Відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 26.06.2026 представник відповідача звернувся із заявою про забезпечення доказів шляхом призначення судової експертизи. Представник позивача проти задоволення зазначеної заяви заперечував та просив залишити її без розгляду, з посиланням на те, що така заява фактично повторює клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та призначення судової експертизи в задоволенні яких відповідачу ухвалою суду було відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2026 відмовлено в задоволенні заяви відповідача про забезпечення доказів шляхом призначення судової експертизи.
У судове засідання 26.06.2026 треті особи не забезпечили явку своїх представників, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Треті особи не надали письмові пояснення щодо клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та призначення судової експертизи та письмові пояснення щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2026 відкладено розгляд справи по суті на 03.07.2026.
03.07.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника відповідача надійшли письмові судові дебати.
Також, 03.07.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний Суд" від представника відповідача надійшли заява про зупинення провадження у справі №904/16/23 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/17953/26 та клопотання про долучення доказів до заяви про зупинення провадження у справі.
У судовому засіданні 03.07.2026 представник відповідача підтримав подану заяву про зупинення провадження у справі, представник позивача заперечував проти її задоволення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2026 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/17953/26.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, а також обізнаність сторін про судовий розгляд справи, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У судовому засіданні 03.07.2026 проголошене скорочене рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
За інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Дніпровській міській раді стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О, як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.10.2019 внесено запис про право власності № 33842399 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - автозаправну станцію (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1945542512101) загальною площею 3,3 кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40-43 том 1).
Підставою реєстрації права власності був дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер: 307/2010-04, виданий 15.10.2010, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 14211019561, виданий інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.
З метою з`ясування фактичних обставин, міською радою був направлений відповідний запит про надання інформації до інспекції державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області.
Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області листом №1004-1.14/743 від 20.03.2020, повідомив, що згідно з даними реєстру, ведення якого розпочато з 20.05.2011, та відповідно до пошуку серед матеріалів архівних справ Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області (з 01.08.2008 по 20.05.2011) відсутня інформація з приводу видачі дозволу на виконання будівельних робіт №307/2010-04 від 15.10.2010 та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ДП14211019561 (а.с. 24 том 1).
Позивач зазначає, що правовстановлюючий документ, на підставі якого за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 уповноваженим органом не видавався, тобто відсутній.
Позивач вказує, що для з`ясування фактичних обставин щодо передачі спірної земельної ділянки в користування, був сформований запит до департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.
Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради листом № 4/11-1195 від 11.03.2020, повідомив, що за наявною станом на 27.02.2020 інформацією за результатами пошуку за адресою земельної ділянки у Системі не виявлено реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та юридичними або фізичними особами на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22, 23 том 1).
Позивач зазначає, що спірна земельна ділянка ОСОБА_1 та будь-якій іншій особі не надавалась під будівництво, а також не надавалось право власності чи користування на таку земельну діялянку.
Позивач стверджує, що земельна ділянка, на якій розташовано спірне самочинно побудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, відповідно до статей 80, 83 Земельного кодексу України та статей 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Всупереч цьому, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дримм" та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір від 25.10.2019, предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно: автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . загальною площею 3,3 кв.м., яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння та належить іпотекодавцю, право власності на вищезгадану автозаправну станцію зареєстроване за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (а.с. 25-29 том 1).
На підставі іпотечного договору №402 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 33860542, запис про обтяження: 33860569, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1945542512101.
В подальшому, на підставі нотаріально посвідченої заяви реєстровий номер №466 від 30.11.2019 (а.с. 30 том 1) зазначене нерухоме майно за іпотечним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм", про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності: 34529987, на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером: 1945542512101.
Таким чином, власником автозаправної станції за адресою: АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дримм".
Позивач зазначає, що на підставі неіснуючих дозволу на виконання будівельних робіт, серія та номер: 307/2010-04, виданого 15.10.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 14211019561 від 19.12.2011, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 . За відсутності правових підстав вважати, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне майно, останнім шляхом укладення договору іпотеки було передано майно на користь ТОВ "Дримм". Земельна ділянка не передавалася для будівництва автозаправної станції. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва автозаправної станції, з користування Дніпровської міської ради поза її волею на підставі підроблених дозвільних документів вибула земельна ділянка по АДРЕСА_1 .
Відповідач проти зазначеного заперечує, посилаючись на правовірність виникнення у товариства права власності на нерухоме майно. Право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під цією нерухомістю, належним чином не оформлено, але недотримання порядку оформлення права на земельну ділянку, на якій розташована нерухомість, не може бути підставою для обмеження права ТОВ "Дримм" як власника на користування нерухомим майном та, як наслідок - земельною ділянкою, на якій вона розташована, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.
Наведене і стало причиною виникнення спору.
Предметом розгляду у даній справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та припинення права власності.
Предметом доказування у даній справі є наявність/відсутність підстав для усунення перешкод Дніпровській міській раді у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" знести самочинно побудовану автозаправну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також наявність/відсутність підстав для скасування державної реєстрації та припинення права власності відповідача із закриттям розділу на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Щодо необхідності встановлення обставин, які не були дослідженні під час попереднього розгляду справи.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2024 касаційну скаргу Дніпровської міської ради у справі №904/16/23 задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2024 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
У своїй постанові Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не перевірили доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка не передавалася ОСОБА_1 у власність чи користування, у тому числі для здійснення відповідного будівництва, не дослідили обставин, на які посилався позивач як на підставу заявлених позовних вимог, та неправильно застосували положення частини першої статті 376 Цивільного кодексу України. 
З урахуванням наведених висновків Верховного Суду, під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно встановити правові підстави виникнення у попереднього та нинішнього власників спірного об`єкта нерухомого майна речових прав на земельну ділянку, з`ясувати, чи передавалася така земельна ділянка у встановленому законом порядку для будівництва та експлуатації відповідного об`єкта, надати оцінку дотриманню принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, перевірити наявність чи відсутність ознак самочинного будівництва, а також вирішити по суті заявлені позовні вимоги з урахуванням правових висновків, викладених Верховним Судом.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи правові висновки викладені Верховним Судом, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику.
Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та статями 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України врегульовано порядок розпорядження землею.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За приписами статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.
Відповідно до частини першої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю.
Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки) виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.
Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України, презюмується належність земельних ділянок на території міста Дніпра територіальній громаді міста з визначенням її власником Дніпровської міської ради.
Таким чином, земельна ділянка, на якій розташовано спірне нерухоме майно автозаправна станція, загальною площею 3,3 кв.м., яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, належить територіальній громаді міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, в силу статей 80, 83 Земельного кодексу України та статей 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частини перша та друга статті 376 Цивільного кодексу України також визначають, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Статтею 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування.
Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статей 123, 124 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
В статті 120 Земельного кодексу України вказано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Наведені норми чинного законодавства встановлювали заборону користування земельною ділянкою до отримання правовстановлюючих документів на неї, визнавали самочинним будівництвом будівництво без дозвільних документів на самовільно зайнятій земельній ділянці та передбачали перехід прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі, що мав попередній власник об`єкта нерухомості.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі №921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 37, 38), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)).
Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункти 92-94)).
Як зазначає позивач, Дніпровська міська рада не приймала рішень про передачу відповідачу чи будь-яким іншим особам спірної земельної ділянки у власність або користування.
Під час розгляду справи господарським судом зазначені обставини знайшли своє підтвердження, так як матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про прийняття Дніпровською міською радою рішення щодо передачі земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А у власність чи користування відповідачу або іншій особі.
Крім того, матеріали справи не містять доказів виникнення у відповідача або інших осіб права власності чи права користування зазначеною земельною ділянкою у встановленому законом порядку. Відповідачем та третьою особою-1, всупереч вимогам статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, таких доказів суду не надано.
Отже, господарський суд дійшов висновку, що спірна нежитлова будівля - автозаправна станція, загальною площею 3,3 кв.м., яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, збудована за відсутності належним чином оформленого права на земельну ділянку, не відведену для цієї мети, що відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України свідчить про наявність ознак самочинного будівництва.
При цьому містобудівне законодавство встановлює вимоги до будівництва, спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (преамбула Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"), наприклад, спрямовані на захист довкілля, дотримання санітарних норм, безпечне для оточуючих будівництво, розвиток інженерної та дорожньо-транспортної інфраструктури, дотримання режимів використання історичних ареалів тощо. Як містобудівні умови, так і дозвіл на будівництво підтверджують, що майбутнє будівництво не порушуватиме містобудівне законодавство, але не свідчить про те, що воно відповідатиме земельному законодавству. 
Отже, отримання містобудівних умов, дозволу на будівництво та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, які видаються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури, не замінює рішення власника земельної ділянки про надання згоди на її забудову. При цьому саме відсутність згоди Дніпровської міської ради на забудову спірної земельної ділянки комунальної власності слугувала підставою для звернення з цим позовом.
Таким чином, господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що наявність дозволу на виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації свідчить про відсутність наміру Орлянського Ю.О. використовувати спірну земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства. Вказані обставини не є визначальними для вирішення даного спору, оскільки предметом судового розгляду є встановлення правових підстав користування спірною земельною ділянкою та правомірності розміщення на ній об`єкта нерухомості, а не оцінка дотримання відповідачем містобудівного законодавства при здійсненні будівництва.
За таких обставин наявність чи відсутність у третьої особи-1 дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності не впливає на встановлення обставин, що входять до предмета доказування у даній справі, а тому не має вирішального значення для правильного вирішення спору.
У зв`язку з наведеним, господарський суд не бере до уваги лист Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області №1004-1.14/743 від 20.03.2020, як доказ, що має значення для вирішення спору по суті. 
Відтак клопотання відповідача про визнання зазначеного листа недостовірним та недостатнім доказом не підлягає задоволенню, оскільки оцінка його достовірності, належності чи достатності не впливає на висновки суду щодо встановлених у справі обставин та не має правового значення для вирішення заявлених позовних вимог.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 Цивільного кодексу України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (аналогічний висновок викладений у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (пункти 6.31 - 6.33) та від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц (пункти 53 - 56)).
Таким чином, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю - автозаправну станцію, загальною площею 3,3 кв.м., яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, не означає виникнення у відповідача або інших осіб права власності на цей об`єкт і припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва.
Оскільки спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, то щодо цього об`єкту не виникли права і обов`язки власника.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу України, викладених у попередніх постановах та уточнених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, зайняття земельної ділянки особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).
Зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.
Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц.
Статтею 152 Земельного кодексу України унормовано, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків.
Отже особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.
Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, то відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.
Стаття 212 Земельного кодексу України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Оскільки нежитлова будівля – автозаправна станція, загальною площею 3,3 кв.м., яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, збудована за відсутності дозвільних документів на земельну ділянку, земельна ділянка для її будівництва не виділялась та не може бути виділена на теперішній час, з огляду на положення статей 376, 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, способом захисту порушеного права є знесення самочинно збудованого майна.
Наявність зареєстрованого права власності, перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності, його передачі відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання майна, земельної ділянки.
Оскільки рішення про надання спірної земельної ділянки для розміщення нежитлової будівлі – автозаправної станції, загальною площею 3,3 кв.м., яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, місцевим органом самоврядування не приймалось, вимоги позивача про знесення самочинно збудованого нерухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (з наступними змінами та доповненнями).
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Разом з тим, сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20)).
Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Положеннями статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Отже, законодавець, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, визначив, що до інших правових наслідків, крім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, проте не є самостійною підставою виникнення права власності.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, аніж ті, що встановлені цією статтею.
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, в силу наведених положень законодавства та положень частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
Подібний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі №914/1785/22 зазначила, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21 вказала, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна (п.139 постанови).
При цьому в категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі №908/2388/21, від 15.11.2023 у справі №916/1174/22).
Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора чи скасування державної реєстрації прав, про припинення права власності тощо визнаються неналежними і такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі №908/2388/21 зазначила, що належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини 4 статті 376 Цивільного кодексу України. Цей спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.
Також, в зазначеній постанові зроблено висновок про те, що самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.
Відповідачем за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва має бути особа, яка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останній набувач).
Слід зауважити, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача, надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. 
Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Відтак самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 та від 15.11.2023 у справі №916/1174/22).
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з яким здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатнього обсягу доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами те, що автозаправна станція, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, є самочинним будівництвом.
Враховуючи всі вказані вище обставини, докази на підтвердження правомірності вимог позивача є більш вірогідними, ніж наявні в матеріалах докази на їх спростування, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про усунення Дніпровській міській раді перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" знести самочинно побудовану автозаправну станцію, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А.
Також, з огляду на викладені вище обставини, положення законодавства та правові позиції Верховного Суду суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації та припинення права власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, а саме: автозаправну станцію, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А, (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101).
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову всі судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин судовий збір покладається на відповідача у сумі 2481,00грн.
Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77– 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації та припинення права власності – задовольнити частково.
Усунути Дніпровській міській раді (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код 26510514) перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" (49038, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 7, ідентифікаційний код 43292947) знести самочинно побудовану автозаправну станцію, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101), що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Київська, буд. 2А.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дримм" (49038, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 7, ідентифікаційний код 43292947) на користь Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код 26510514) 2481,00грн - витрат по сплаті судового збору.
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації та припинення права власності із закриттям розділу на об`єкт нерухомого майна, а саме: автозаправну станцію, загальною площею 3,3кв.м, яка складається з літ. А - операторська, літ. Б - навіс, літ. В під Б - колонка, літ. Г під Б - резервуар, літ. Д - навіс, літ. Е під Д - колонка, літ. Ж під Д - резервуар, літ. И - вбиральня, літ. К - навіс, літ. Л під К - колонка, літ. М під К - колонка, І - мостіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер нерухомого майна: 1945542512101).
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.07.2026

Суддя В.О. Татарчук