22 травня 2026 року
Єдиний унікальний № 501/4438/25
Провадження № 1-кп/501/60/26

ВИРОК
Іменем України
22 травня 2026 року         м. Чорноморськ
Чорноморський міський суд Одеської області
у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань – ОСОБА_2 
номер справи 501/4438/25 провадження 1-кп/501/60/26
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження № 12025162160000684, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 липня 2025 року, відносно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Іллічівськ, громадина України, який має середню освіту, одруженого, має неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, -
участь у справі приймали:  прокурор –    ОСОБА_5 
захисник –    ОСОБА_6 
обвинувачений –   ОСОБА_3 

ВСТАНОВИВ:
Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.
Стислий зміст обвинувачення обставини визнані Судом доведеними.
ОСОБА_3 не пізніше липня 2025 року більш точного часу та місця встановити не надалось можливим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимог постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна і Додатку №2 до цією постанови від 17 червня 1992 року, постанови Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження положення про дозвільну систему» та наказу Міністерства внутрішній справ України № 622 від 21 серпня 1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання , зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної, і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених шумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» не маючи дозволу, передбаченого постановою Кабінетну Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження положення про дозвільну систему» під лавкою біля під`їзду багатоквартирного п`яти поверхового будинку № 4 по вул. Данченка в м. Чорноморську Одеської області, знайшов самозарядний пістолет «ZORAKI MOD 914-B № 0616-001993» калібр 9 мм, який почав зберігати при собі.
В подальшому 30 липня 2025 року біля 15:20 години переніс вищевказану зброю на лавочку біля під`їзду багатоквартирного п`яти поверхового будинку № 4 по вул. Данченка в м. Чорноморську Одеської області та поклав на лавку до моменту, коли його протиправні дії були припинення працівниками СРПП ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області.
В подальшому при проведені огляду місця події 30 липня 2025 року на відкритій ділянці місцевості на лавочці, біля під`їзду багатоквартирного п`яти поверхового будинку № 4 по вул. Данченка в м. Чорноморську Одеської області, було виявлено та вилучено гладко ствольну коротко ствольну вогнепальну зброю, пістолет «ZORAKI MOD 914-B № НОМЕР_1 »

калібр 9 мм, який виготовлений промисловим способом, виробник «Atak Arms Ltd» (Туреччина) справний та до проведення пострілу придатний, яку ОСОБА_3 без передбаченого дозволу незаконного придбав, носив та зберігав.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України – придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
01 жовтня 2025 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 скерований до Чорноморського міського суду Одеської області для розгляду по суті.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення за вищезазначеними обставинами, щиро покаявся, не заперечував проти зібраних по справі доказів, прохав їх не досліджувати та розглядати справу, згідно положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Захисник обвинувачуваного ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України та обмежитись доказами, які ніхто не оспорює.
Прокурор ОСОБА_5 враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини не заперечувала проти розгляду справи за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.
При визначені покарання вважала можливим враховуючи особу обвинувачуваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його ставлення до скоєного, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 ,76 Кримінального кодексу України. Долю речових доказів та судових витрат вирішити відповідно до положень ст. 100, 124 Кримінального процесуального кодексу України
На підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, підтверджують наявність речових доказів та процесуальних витрат. 
При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції. 
Також, Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.
Суд, переконавшись у тому, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, зібрані по справі докази не досліджував.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 Кримінального процесуального кодексу України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, Суд приходить до висновку, що  ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.
Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано - придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно з приписами ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». 
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також ,має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів та призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. 
Також, Суд враховує особисті дані обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3  в порядку ч. 1 п. 1, 2 ст. 66 Кримінального кодексу України - є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3  в порядку ст. 67 Кримінального кодексу України - судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому Суд виходить із встановленої ст. 50 Кримінального кодексу України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. 
При цьому Суд враховує, визначені ст. 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання ,виправлення засудженого.
Висновки суду.
З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність обставини, що пом`якшує покарання, за відсутності обставин, які його обтяжують, Суд призначає покарання у виді позбавлення волі, проте вважає можливим від призначеного покарання ОСОБА_3  звільнити з випробуванням, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, та з покладанням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Інші питання які вирішувались Судом.
ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який враховуючи призначене покарання, підлягає скасуванню.
Судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному проваджені Суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави відповідно до правил ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України.
Долю речових доказів, Суд вирішує відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати винним  ОСОБА_3  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

Призначити  ОСОБА_3 покарання :
? за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до положень ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити  ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на  ОСОБА_3  наступні обов`язки:
? періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
? повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Обрану міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту з 22 години до 06 години ранку наступного дня  ОСОБА_3  - скасувати.

Стягнути з  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця м. Іллічівськ, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у сумі 3565.60 грн.

Речові докази: 
? пістолет марки «ZORAKI MOD 914-B» № НОМЕР_1 калібр 9 мм, який є гладко ствольною коротко ствольною вогнепальною зброєю, переданий на зберігання до камери схову ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області (квитанція № Б008479 від 06 вересня 2025 року) – знищити.
? оптичний носій білого кольору з наявними візерунком фіолетового кольору марки «AXENT ICH LIEBE PERFEKTION» DVD-R 4.7 GB 120 16X з відеозаписами від 30 липня 2025 року, які скопійовані з боді – камери, яку використовували працівники КУ «Муніципальна варта» під час виконання службових обов`язків, зберігати в матеріалах кримінального провадження № 12025162160000684, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 липня 2025 року. 

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Чорноморський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий