ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 2а-2193/09/1570
адміністративне провадження №К/990/50040/25, № К/990/15039/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Коваленко Н.В., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження 
касаційні скарги Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025 та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026 (колегія суддів: Джабурія О.В., Вербицька Н.В., Ступакова І.Г.)
у справі № 2а-2193/09/1570 
за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У вересні 2008 року Громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (далі - ГУЮ в Одеській області, відповідач), в якому позивач просив:
- скасувати наказ за № 561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації змін до Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», які затверджені постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008;
- зобов`язати ГУЮ в Одеській області зареєструвати нову редакцію Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
2. Одеський окружний адміністративний суд постановою від 25.02.2009 позов задовольнив.
3. У липні 2021 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», яка не була учасником справи, але покликалася на те, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № №2а-2193/09/1570 вирішено питання щодо її прав та обов`язків.
4. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 року у справі № 2а-2193/09/1570.
5. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.03.2022 апеляційну скаргу ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» задовольнив частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 скасував, а провадження у справі закрив.
6. Верховний Суд постановою від 22.11.2022 скасував постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 та направив справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
7. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023 суд визнав неповажними причини пропуску ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строку на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, а апеляційну скаргу на підставі частини четвертої статті 123 КАС України залишив без розгляду.
8. Верховний Суд постановою від 20.10.2023 скасував ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2023, а справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
9. 17.11.2023 П`ятий апеляційний адміністративний суд, вирішуючи питання поважності причин пропуску строку ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на апеляційне оскарження, постановив ухвалу, якою поновив заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009.
10. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14.12.2023 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 скасував, а провадження у справі закрив. Позивачу роз`яснив право на звернення з позовом до суду в порядку господарського судочинства.
11. Постановою Верховного Суду від 13.03.2024 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 скасовано, а матеріали апеляційного та касаційного провадження у справі № 2а-2193/09/1570 направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
12. Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 30.07.2025 відновив втрачене судове провадження у цій справі в частині, що підтверджується документами, сформованими в 12-му томі та належним чином засвідченої копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570.
13. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції від 25.02.2009, Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» подала апеляційну скаргу.
14. П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.10.2025 поновив Громадській організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 та відкрив апеляційне провадження.
15. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 19.11.2025 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 скасував, провадження у справі за позовом Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії закрив.
Роз`яснив позивачеві право на звернення з позовом до суду в порядку господарського судочинства.
16. П`ятий апеляційний адміністративний суд додатковою постановою від 02.04.2026 здійснив поворот виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570.
Зобов`язав Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (правонаступник - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати реєстраційні дії, проведені на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 і всіх наступних реєстраційних дій щодо Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» (код ЄДРПОУ: 05508766).
17. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Також позивач подав касаційну скаргу на додаткову постанову суду апеляційної інстанції, в якій просить її скасувати.
18. Верховний Суд ухвалами від 16.12.2025 та 08.04.2026 відкрив касаційне провадження на постанову від 19.11.2025 та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026 відповідно.
19. У відзиві на касаційну скаргу на постанову Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів» просить у її задоволенні відмовити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Від відповідача відзив на касаційну скаргу на постанову не надходив.
У відзиві на касаційну скаргу на додаткову постанову Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України просить залишити її без змін, а в задоволенні скарги відмовити.
20. Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
21. Суди встановили, що Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26.09.1990 № 290 вирішено зареєструвати Статут Української республіканської спілки автомобілістів, затверджений з`їздом Української спілки автомобілістів 08.12.1989.
У подальшому було змінено назву організації на Всеукраїнська спілка автомобілістів та затверджено Статут у новій редакції.
28.12.1992 постановою президії Центральної ради Всеукраїнської спілки автомобілістів № 34 затверджено Статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів.
18.07.1995 Центральною радою Всеукраїнської спілки автомобілістів затверджено зміни до вказаного Статуту, зареєстровані у встановленому законодавством порядку.
Аналіз положень статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в редакції від 1995 свідчить про таке.
Згідно пункту 1.1. ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є структурним підрозділом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», яка об`єднує на добровільній основі громадян - власників автомобілів і мотоциклів, саморобних конструкторів і реставраторів старовинних засобів, а також інших громадян - любителів автомототехніки (в оригіналі текст відображено російською мовою).
За пунктом 1.2. обласна організація Спілки здійснює свою діяльність у відповідності до Конституції України, діючого законодавства, Статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів і даного статуту, діє на підставі добровільності, рівноправності членів Спілки автомобілістів, самоокупності, гласності і законності.
Пунктом 1.3. Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» встановлено, що структурні підрозділи у своїй діяльності керуються своїми Статутами і Положеннями, які не суперечать Статутам Всеукраїнської і обласної організації Спілки і реєструються у встановленому законом порядку, після їх затвердження президією обласної організації ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Статут Одеської обласної організації після затвердження президією Центральної ради «Всеукраїнська спілка автомобілістів» реєструється в Управлінні юстиції Одеської області.
Відповідно до пункту 6.4. згаданого Статуту всі будинки, будівлі, обладнання, транспортні засоби, оборотний капітал, цінні папери та інше майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, являється власністю ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів». Обласна організація Спілки користується вказаним майном на правах повного господарського відання.
Право власності ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» реалізує її вищий статутний орган - з`їзд. Всі питання, пов`язані з реалізацією права власності на майно, що знаходиться на балансі обласної організації Спілки, вирішуються ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Розділом VII Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» визначено, що зміни і доповнення до цього Статуту, має право вносити конференція обласної організації Спілки, з наступним затвердженням Центральною радою.
У 2000 році зареєстровано нову редакцію Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
За оновленою редакцією пункт 1.3. унормовував, що діяльність Спілки поширюється на територію всієї України.
Структурні осередки Спілки мають статус юридичної особи, у своїй діяльності керуються своїми статутами, які не суперечать статуту Спілки і реєструються в установленому порядку, після їх затвердження президією Центральної ради. Вони несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах коштів і майна, що знаходяться в їхньому господарському віданні.
За пунктами 7.4., 7.6, 7.8 оновленого Статуту кожен член спілки не має права власності на долю майна спілки. Власником майна є Спілка у цілому.
Організація Автономної республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські організації, створені спілкою госпрозрахункові установи та підприємства використовують майно спілки, що знаходиться у їхньому господарському віданні, на правах оперативного управління.
Управління майном здійснює президія Центральної ради.
Майно, яке знаходиться в господарському віданні організації Автономної республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів організації Автономної республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських організацій.
На утримання апарату Центральної ради Спілки, а також для проведення централізованих заходів, місцеві організації та підприємства Спілки відраховують у розпорядження Центральної ради Спілки кошти в порядку і розмірах, встановлених Центральною радою.
21.11.2000 постановою президії Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено Статут ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» у новій редакції.
16.05.2001 постановою Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено Статут ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів».
За змістом указаних Статутів у новій редакції незмінними залишилися положення, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є місцевим осередком ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та вона діє, в тому числі відповідно до Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» і зміни в Статут реєструються після їх затвердження президією Центральної ради.
Також у попередній редакції залишилися положення, що власністю ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» є будівлі і споруди, обладнання, транспортні засоби, цінні папери та інше майно, придбане на власні кошти чи на інших підставах, які не заборонені законом для виконання статутних завдань, а також, що від імені Спілки управління майном здійснює президія Центральної ради. Зазначено, що майно, яке знаходиться в господарському віданні обласної організації спілки, створених Спілкою госпрозрахункових установ і підприємств, не може бути вилучено президією Центральної ради без згоди керівних органів обласної організації Спілки.
31.05.2007 IX з`їздом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» затверджено статут у новій редакції.
Будь-яких змін щодо відносин з місцевими осередками та щодо розпорядження та управлінням майном, що здійснює президія Центральної ради ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не відбулося.
Постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 було прийнято рішення про затвердження Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» у новій редакції (т. 12 а.с.113-126).
Головне управління юстиції в Одеській області наказом №561-о/д від 20.10.2008 відмовило позивачу в реєстрації змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, про що позивача було повідомлено письмово (т. 12 а.с. 84 - 88).
З листа Головного управління юстиції в Одеській області вбачається, що підставою для відмови у проведенні реєстрації нової редакції Статуту позивача є невідповідність його положень як нормам законодавства України - Закону України "Про об`єднання громадян", так і положенням cтатуту іншого об`єднання громадян - Громадського об`єднання «Всеукраїнської спілки автомобілістів».
Не погоджуючись з наказом відповідача № 561-о/д від 20.10.2008 про відмову в реєстрації змін до Статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», позивач звернувся до суду із цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
22. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач - ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є самостійною юридичною особою і відповідно до реєстраційних документів не підпорядкована будь-яким іншим громадським організаціям чи юридичним особам. Суд не знайшов підтвердження того, що ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» є засновником позивача, а останній є структурним підрозділом ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» в розумінні статей 13, 14 Закону України "Про об`єднання громадян" та статті 85 ЦК України. 
23. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що позивач оскаржує протиправну діяльність щодо відмови у невчиненні реєстраційної дії не з підстав дотримання відповідачем процедурних питань їх прийняття, а з підстав захисту його корпоративних та майнових прав, а тому цей спір не має ознак публічно-правового спору та не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції вважає, що без надання правової оцінки правовідносинам між позивачем та Громадською організацією «Всеукраїнська спілка автомобілістів» спір не може бути вирішено, а права позивача не можуть бути захищені ефективно.
Такому висновку суду апеляційної інстанції передувало процесуальне рішення у формі ухвали від 22.10.2025 про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження.
Поновлюючи такий строк суд виходив з того, що 13.07.2020 на адресу ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» надійшов запит Одеської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 за № 16.02.-52-5978 щодо надання інформації стосовно обставин внесення змін у статутні документи ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» і привласнення майна ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
Так, з метою дізнатись інформацію щодо підстав відокремлення ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в самостійну організацію та внесення змін до статуту адвокат 22.06.2021 направила на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит за № 72-06/21, в якому просила надати належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів» (код ЄДРПОУ: 05508766, місцезнаходження: 65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, буд. 28).
В подальшому 02.07.2021 адвокат ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» ознайомилася з реєстраційною справою Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів».
Про наявність постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» дізналася при ознайомленні з реєстраційною справою.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
24. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку належності та поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки апеляційну скаргу вперше подано через дванадцять років після ухвалення рішення судом першої інстанції. Вважає, що строк на апеляційне оскарження поновлено безпідставно, чим порушено принцип правової визначеності, оскільки рішення суду першої інстанції виконане та реалізоване. Крім того в подальшому неодноразово вносилися зміни до Статуту Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», які ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не оскаржувала.
Вказує, що ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не є учасником справи, не залучена судом апеляційної інстанції як третя особа, права та інтереси її не порушені.
Крім того зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник не ставить питання про порушення правил підсудності.
На думку позивача, наведені ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» аргументи не можуть свідчити про відсутність факту пропуску строку на апеляційне оскарження чи бути достатньою підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, прийнятого ще у 2009 році, тобто після спливу 12 років.
При цьому скаржником наголошується, що суд апеляційної інстанції не досліджував документів, наданих апелянтом на підтвердження поважності пропуску строків на апеляційне оскарження, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Окрім цього, позивач стверджує, що поведінка ГО "ВСА" протягом 2008-2021 року свідчить про обізнаність останньої про зміну статуту та відсутність у неї намірів оскаржувати документи, що стали підставою для реєстрації статутних змін.
За наявності обставин, які доводять, що апелянт протягом тривалого часу не цікавився своїм місцевим осередком (який він вважає Одеську обласну організацію Всеукраїнської спілки автомобілістів), скаржник вказує, що поведінка ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не може бути визнана добросовісною, а висновки суду апеляційної інстанції про дотримання у такому разі строків апеляційного оскарження, на думку позивача, є помилковими.
Отже, як стверджується у касаційній скарзі, оскаржуваним судовим рішенням апеляційний суд грубо порушив принцип юридичної визначеності, скасувавши постанову суду першої інстанції, прийняту ще в 2009 році, на підставі якої зареєстровано статут позивача. Після цього статут позивача вже неодноразово змінювався, громадська організація набувавала різноманітних прав та обов`язків не будучи жодним чином пов`язаною з апелянтом. Скасування рішення, на підставі якого було зареєстровано статут позивача, створює на даний час юридичну невизначеність з його правами та зобов`язаннями, адже громадська організація існує як повністю незалежна організація.
Касаційна скарга на додаткову постанову мотивована тим, що за правилами частини сьомої статті 380 КАС України, якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, тому поворот виконання рішення має вирішуватись судом першої інстанції, а не апеляційної.
Вказує, що відсутні підстави для повороту виконання рішення, оскільки вважає постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2025 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
На думку позивача оскаржуваною додатковою постановою суд апеляційної інстанції не усунув наслідки скасованого рішення, а сприяв блокуванню діяльності юридичної особи - Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів».
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
25. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. За приписами частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг
27. Згідно із пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
28. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
29. Схожі положення містилися в КАС України в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом та його розгляду судом першої інстанції.
30. Відповідно до частини першої, другої статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. 
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
31. Згідно з пунктами 1, 7 частини першої статті 3 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) :
справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
32. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) компетенція адміністративних судів поширюється на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
33. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.
Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, від 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 та інших, Велика Палата дійшла наступних висновків:
«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.»
34. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження 12-58гс18, пункти 5.7, 5.8), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження 11-377апп18, пункти 28-30), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а (провадження № 11-1506апп18)).
35. Повноваження державного реєстратора у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон №755-IV).
36. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону №755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
37. Відповідно до статті 3 Закону №755-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців. 
Законом можуть бути встановлені особливості державної реєстрації об`єднань громадян (у тому числі професійних спілок), благодійних організацій, політичних партій, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, банків, торгово-промислових палат, фінансових установ (у тому числі кредитних спілок), бірж, а також інших установ та організацій.
Об`єднання громадян, благодійні організації, політичні партії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, банки, торгово-промислові палати, фінансові установи (у тому числі кредитні спілки), біржі, інші установи та організації, для яких законом встановлені особливості державної реєстрації, набувають статусу юридичної особи лише з моменту їх державної реєстрації у порядку, встановленому цим Законом.
Міністерство юстиції України та його територіальні органи здійснюють реєстрацію (легалізацію) об`єднань громадян (у тому числі професійних спілок та їх об`єднань), благодійних організацій, політичних партій, творчих спілок та їх територіальних осередків, адвокатських об`єднань, торгово-промислових палат, бірж, інших установ та організацій, визначених законом, та видають свідоцтво про державну реєстрацію, оформлене державним реєстратором у відповідному виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи.
38. Згідно з частиною четвертою статті 14 Закону України «Про об`єднання громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) легалізація громадської організації здійснюється відповідно Міністерством юстиції України, місцевими органами державної виконавчої влади, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.
39. Відповідно до частини шостої статті 15 Закону України «Про об`єднання громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміни до статутних документів, зареєстрованих об`єднань громадян підлягають обов`язковій реєстрації. 
40. Предметом цього спору є наказ Головного управління юстиції в Одеській області від 20.10.2008 №561-о/д, яким відмовлено позивачу в реєстрації змін до статутних документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів (наразі Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів»).
41. Водночас суд звертає увагу, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» зареєстрована як юридична особа 28.07.2005 (код 05508766).
42. Ураховуючи наведене, предметом перевірки в цій справі є законність відмови Головного управління юстиції в Одеській області, вчиненої ним при здійсненні владних управлінських функцій під час відмови у реєстрації поданих позивачем змін до статуту.
43. Колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у цій справі, оскільки позов громадської організації обґрунтовано протиправністю дій відповідача як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями приймати рішення про державну реєстрацію, а предмет та підстава позову пов`язані з захистом прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.
44. Тобто у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.
45. Окремо колегія суддів відмічає, що визначальним при розмежуванні юрисдикції спорів з державним реєстратором у подібних правовідносинах, є те, що позивач оскаржує рішення реєстратора, прийняте саме за його (позивача) заявою, а не за заявою третьої особи, через що саме у позивача із державним реєстратором виникли правовідносини, що носять публічно- правовий характер.
Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 липня 2020 року у справі № 640/26323/19 та від 28.05.2021 у справі № 120/6471/20-а.
46. Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку господарського судочинства.
Стосовно доводів касаційної скарги щодо безпідставного поновлення судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає таке.
47. Безумовно, ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2025 про відкриття апеляційного провадження не підлягає касаційному оскарженню та не є предметом касаційного перегляду.
Проте позивач в касаційній скарзі має право навести доводи, які стосуються безпідставності, на його думку, поновлення строку на апеляційне оскарження.
48. Надаючи оцінку таким доводам касаційної скарги колегія суддів виходить з такого.
49. Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.
50. Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.
51. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20 вказала, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.
52. У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).
53. Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.
54. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
55. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
56. Верховний Суд у постанові від 14.12.2020 у справі № 521/2816/15-ц вказав, що апеляційний суд, при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція). Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
57. Вищевикладена правова позиція згодом була застосована Верховним Судом й у постанові від 17.11.2021 у справі 2-517/07, де суд констатував, що сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 11 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженої ухвали (у тому випадку 2007 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.
58. У справі "Устименко проти України" Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).
59. ЄСПЛ постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).
60. Зі змісту пункту 52 вказаного вище рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, отже, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.
61. За цих підстав Європейський суд з прав людини постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення).
62. Поновлюючи строк на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» не була учасником справи, вперше подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у липні 2021 року.
Суд вказав, що 13.07.2020 на адресу ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» надійшов запит Одеської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 за № 16.02.-52-5978 щодо надання інформації стосовно обставин внесення змін у статутні документи ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» і привласнення майна ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
З метою дізнатись інформацію щодо підстав відокремлення ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в самостійну організацію та внесення змін до статуту адвокат 22.06.2021 направила на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит за № 72-06/21, в якому просила надати належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів» (код ЄДРПОУ: 05508766, місцезнаходження: 65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, буд. 28).
В подальшому 02.07.2021 адвокат ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» ознайомилася з реєстраційною справою Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів».
Вказує, що про наявність постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» дізналася при ознайомленні з реєстраційною справою.
63. Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі №600/4491/21-а відзначав, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
64. Колегія суддів звертає увагу й на висновки Великої Палати Верховного Суду у питанні поновлення строків (від 28.07.2022 у справі №9901/611/19), за якими поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
65. Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
66. Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
67. Процесуальним законом чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання процесуальних строків, а також належного оформлення апеляційної скарги.
68. Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява № 23436/03).
69. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
70. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
71. Вищевказаний підхід до вирішення питання поновлення процесуальних строків покликаний перешкодити зловживанню процесуальними правами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, а також сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах як одного з елементів принципу верховенства права.
72. Суд апеляційної інстанції встановив, що про обставини внесення змін у статутні документи ГО «ООО ВСА» апелянт дізнався із запиту Одеської місцевої прокуратури №2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 №16.02.-52-5978, до якого було додано й копії статуту ГО «ООО ВСА» в редакції 1995, 2000, 2001 та 2008 років.
73. Отже, встановлені апеляційним судом вищевказані обставини дають підстави вважати, що про факти внесення змін у статутні документи ГО «ООО ВСА» і невідповідність статуту цієї організації у редакції від 2008 року статуту ГО «ВСА» остання дізналась ще у липні 2020 року з запиту Одеської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 №16.02.-52-5978.
74. Водночас ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» звернулася до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції лише наприкінці червня 2021 року, тобто майже через рік після отримання вищевказаних документів від Одеської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Одеської області.
75. Апеляційний суд як в ухвалі, якою поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, так і у своїй постанові, яка оскаржується у касаційному порядку, цим обставинам належної оцінки не надав й не перевірив наявності чи відсутності об`єктивних, підтверджених доказами обставин, які могли б перешкоджати ГО «ВСА» дізнатись про підстави державної реєстрації статутних документів ГО «ООО ВСА» у редакції від 2008 року, а отже й про існування вищевказаної постанови суду першої інстанції, прийнятої у справі, що розглядається.
76. Про вказане також зазначив Верховний Суд в постанові від 22.11.2022 за наслідками перегляду постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 у цій справі.
77. У постанові від 22.12.2022 Верховний Суд вказав, що, поновлюючи ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строк на апеляційне оскарження через майже тринадцять років після набрання судовим рішенням законної сили, суд апеляційної інстанції повинен був врахувати, що таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим, а тому мав би якомога ретельніше та уважніше поставитись до перевірки обставин, які передували зверненню до суду зі скаргою, зокрема, з`ясувати дійсні причини, що зумовили такий тривалий пропуск вказаного строку, врахувати, при вирішенні цього питання, у тому числі, поведінку апелянта та обставини, які передували зверненню з апеляційною скаргою, можливі наслідки відновлення цього строку для інших осіб, перевірити, чи не порушує це принципу верховенства права, який згідно з статтею 8 Конституції України визнається і діє в Україні, таких його елементів як правова визначеність та остаточність судового рішення, яке набрало законної сили, навести з цього приводу відповідні мотиви.
78. Водночас суд апеляційної інстанції в ухвалі від 22.10.2025 не навів інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, відмінних від тих, які ним наведені в ухвалі від 24.12.2021.
79. Тому без належного з`ясування обставин щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та перевірки їх доказами висновки апеляційного суду про наявність підстав для поновлення вказаного строку після спливу майже 13 років з моменту набрання законної сили прийнятої судом першої інстанції постанови - є передчасними, а суд касаційної інстанції в силу наявних у нього повноважень, закріплених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не наділений правом встановлювати обставини справи в цій частині, досліджувати і надавати оцінку наявним у матеріалах справи або новим доказам, які стосуються причин поважності пропуску строку апеляційного оскарження.
80. Суд принагідно зазначає, що чинними положеннями КАС України регламентовано наслідки, які застосовуються судом апеляційної інстанції у разі виявлення пропуску строку на апеляційне оскарження.
81. За приписами частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
82. Неподання скаржником у строк, визначений судом, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження або визнання судом неповажними наведених підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
83. Отже, наведеними нормами КАС України обумовлено три алгоритми дій суду апеляційної інстанції при отриманні апеляційної скарги, поданої з пропуском строку на апеляційне оскарження: 1) поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження у справі; 2) залишення апеляційної скарги без руху в порядку, передбаченому частиною третьою статті 298 КАС України, і відкриття апеляційного провадження у справі в разі усунення відповідного недоліку апеляційної скарги; 3) залишення апеляційної скарги без руху в порядку, передбаченому частиною третьою статті 298 КАС України, і відмова у відкритті апеляційного провадження у справі в разі, якщо відповідний недолік апеляційної скарги не був усунутий.
84. При цьому процесуальним законом не передбачено можливість залишення апеляційної скарги без розгляду.
85. За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
86. За вищевикладених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, яка не відповідає критеріям законності та обґрунтованості й перешкоджає подальшому провадженню у справі, й направлення справи для продовження її розгляду.
87. Тому, цю справу слід направити на новий розгляд саме до суду апеляційної інстанції, якому, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у цій постанові, належить вирішити питання щодо можливості апеляційного перегляду рішення суду за апеляційною скаргою ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», уважно та ретельно дослідити питання наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, з`ясувати чи відповідають дійсності зазначені апелянтом доводи щодо моменту, з якого йому стало відомо про рішення суду першої інстанції, належним чином встановити обставини справи в цій частині, перевірити їх доказами, й ухвалити судове рішення відповідно до визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду та вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо додаткової постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026
88. Частиною першою статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
89. Зі змісту вказаної статті слідує, що КАС України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
90. Наведене свідчить, що додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
91. Враховуючи, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025 підлягає скасуванню, додаткова постанова від 02.04.2026 теж підлягає скасуванню як її невід`ємна складова.
92. Відповідно до частини першої статті 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
93. Водночас частиною сьомою цієї статті передбачено, що якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
94. Тому заява про поворот виконання рішення, подана після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, розглядається судом першої інстанції, а не апеляційної.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 2а-10585/10/2670, а також в ухвалах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 820/4156/16 та від 13.11.2018 у справі № 374/9/17, від 03.06.2020 у справі № 806/2014/16.
95. На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що додаткова постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.
96. 08.05.2026 від представника ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» надійшло клопотання про закриття касаційного провадження, оскільки, на думку заявника, касаційну скаргу підписано неуповноваженою особою.
Вказує, що на виконання додаткової постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026, Одеське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України скасувало реєстраційні дії, проведені на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 і всі наступні реєстраційні дії щодо Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів».
За таких обставин, заявник вважає, що Громадська організація «Одеська обласна організація автомобілістів» є місцевим осередком ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» та діє на підставі статуту в редакції від 2001 року, очолює осередок Іванов Ю.О.
97. Колегія суддів зазначає, що додаткова постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026 є предметом касаційного перегляду та, як встановлено вище, підлягає скасуванню.
Крім того касаційна скарга на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2026 подана до внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів».
Отже, підстави для закриття касаційного провадження відсутні.
98. Зважаючи на результат касаційного перегляду, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» про закриття касаційного провадження відмовити.
Касаційну скаргу Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів» задовольнити частково.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2025 скасувати.
Справу № 2а-2193/09/1570 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2026 скасувати.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. Ю. Бучик

Судді Н. В. Коваленко
А. І. Рибачук