Справа № 308/9249/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 травня 2026 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого Собослоя Г.Г.,
суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2024 року ТзОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 67 835,60 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн., та судових витрат.
Позов мотивований тим, що між позичальником ОСОБА_1 та АКБ «Форум» 10.10.2008 був укладений кредитний договір № 0015/0826-CL за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 13 % річних.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2013 стягнуто з ОСОБА_1 583 226,66 гривень заборгованості за кредитним договором та 1 700 гривень судового збору. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення залишається невиконаним.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2019 замінено стягувача у справі № 308/9249/24 на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
З огляду на те, що позичальником після набрання законної сили рішенням суду, вищезазначене рішення суду не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з діючою судовою практикою.
Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 30.04.2024, відповідно до розрахунку заборгованості становить 61 355,81 гривень, з яких нараховані 3% річних – 14 332,99 грн; втрати від інфляції – 47 022,82 грн, що позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн., та судові витрати в розмірі 2684 грн..
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2025 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (код ЄДРПОУ 41264766) 3% річних та інфляційні втрати від суми основного зобов`язання за кредитним договором №0015/08/26-CL від 17.01.2008 року, в розмірі 61355 (шістдесят одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн. 81 коп., з яких: 14332,99 грн. – нараховані 3% річних, 47022,82 грн. – інфляційні втрати.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (код ЄДРПОУ 41264766) судові витрати в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім) грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрейчук О.М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції обмежився формальним розглядом поданих позивачем документів та не вжив достатніх заходів для всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Зокрема, не було з`ясовано: чи здійснювалися відповідачем будь-які платежі на виконання рішення суду першої інстанції від 18.11.2013, та якщо так, то в якому розмірі та коли; чи вживалися позивачем заходи виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду від 18.11.2013 та які були їх результати. Вважає, що розрахунок, наданий позивачем, є необґрунтованим та не відповідає дійсності, так як не було надано належного обґрунтування періоду, за який нараховувалися інфляційні втрати та 3% річних. В рішенні суду відсутній аналіз правильності застосування індексів інфляції за кожен місяць прострочення та обґрунтування початку і кінця періоду нарахування, не досліджено питання щодо наявності обставин, які б могли вплинути на розмір заборгованості або період прострочення. Зауважує, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат від суми простроченого грошового зобов`язання проведено із порушенням вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. 
Позивач подав додаткові пояснення у справі, у яких зазначає, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 0015/08/26-CL від 17.01.2008, між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 50 000 доларів США, строком до 16.01.2018, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 6-7).
21.07.2008 між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 0015/08/26- від 17.01.2008 (а.с.8).
Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2013, яке набрало законної сили – 29.11.2013, у цивільній справі № 712/21907/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість в сумі 583 226,66 грн, з яких: 574 698,14 грн основного боргу по відсотках та тілу кредиту, 8 528,52 – штрафних санкцій. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки – об`єкт незавершеного будівництва (процент готовності 72 %) та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,11 га, які належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом їх реалізації на підставі купівлі-продажу будь-якій особі покупцеві від імені ПАТ «Банк Форум» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» понесені судові витрати у розмірі 1700 грн по сплаті держмита та 120 грн на ІТЗ.
Згідно проведеного позивачем розрахунку станом на 30.04.2024 нараховані 3% річних від суми 583 226,66 грн, що підлягають стягненню за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2013 у справі № 712/21907/12 заборгованість за період з 01.05.2021 по 23.02.2022 за 299 днів складає 14 332,99 грн; а інфляційні збитки за користування грошовими коштами – 47 022,82 грн, всього загальна сума заборгованості, нарахована в порядку 625 ЦК України, становить - 61 355,81 грн. (а.с.5).
Відтак, заявлений позивачем період нарахування 3% річних з 01.05.2021 по 23.02.2022 вкладається в період прострочення погашення заборгованості, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ухваленого 18.11.2013.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05 липня 2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні№ 52537179, що відкрите на підставі виконавчого листа № 712/21907/12, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, а саме стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ТОв «ФК «Веста» (код ЄДРПОУ: 41265766, місцезнаходження: вул. О. Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м. Київ, 04080) (а.с. 11).
Відповідно до протоколу № 06/08-2019 від 06.08.2019 ТОВ «ФК «Веста» перейменовано на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на наведені норми, зобов`язання відповідача у цій справі є грошовим, вимога за яким підлягає судовому захисту, а відтак стаття 625 ЦК України застосовується до спірних правовідносин у повному обсязі.
Доводи апелянта про те, що судом не було з`ясовано факту здійснення платежів на виконання рішення від 18.11.2013 та результатів виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянт не надав жодних доказів часткового виконання рішення від 18.11.2013, які б могли вплинути на розмір заявлених нарахувань.
Щодо доводів про необґрунтованість наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів відхиляє. Розрахунок здійснено за період з 01.05.2021 по 23.02.2022 із застосуванням індексів інфляції, офіційно оприлюднених Державною службою статистики України, із зазначенням початкової та кінцевої дати періоду нарахування. Судом першої інстанції перевірено правильність такого розрахунку та надано йому належну оцінку. При цьому апелянт, заперечуючи правильність розрахунку, власного контррозрахунку не надав і жодних належних доказів на спростування заявленої суми не представив. За таких обставин доводи про необґрунтованість розрахунку є голослівними та не можуть бути взяті судом до уваги. 
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 щодо можливості зменшення розміру процентів річних, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Дійсно, зазначена постанова містить загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. Водночас обов`язок доводити наявність підстав для такого зменшення покладається саме на боржника, який має підтвердити їх конкретними обставинами справи. Апелянт таких обставин не навів та належних доказів на їх підтвердження не надав, що виключає можливість застосування зазначеного висновку у цій справі.
Крім того, постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі №903/602/24 сформовано правову позицію, відповідно до якої три проценти річних є законодавчо встановленим мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних, а тому розмір процентів річних, який становить саме три проценти річних, не підлягає зменшенню судом.
Серед інших доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат від суми простроченого грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України проведено з порушенням вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги та зазначає наступне.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Воєнний стан діє на момент розгляду даної справи апеляційним судом.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України законодавцем прямо передбачено, що тільки в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України та конкретизовано, що списанню підлягають неустойка та інші платежі нараховані починаючи з 24.02.2022 року.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1. в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2. в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
3. у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Дані висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2025 у справі №758/5318/23.
Тобто, тільки за період з 24.02.2022 по момент скасування воєнного стану в Україні позичальник звільняється від відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України, зокрема щодо нарахування 3% річних.
Оскільки, позивач просить стягнути 3% річних за період з 01.05.2021 по 23.02.2022, то такі вимоги є підставними у відповідності до вимог ЦК України.
Твердження апелянта про формальний розгляд судом першої інстанції поданих документів та недостатність вжитих заходів для з`ясування обставин справи не знайшли свого підтвердження. Судом досліджено наявні у справі докази в їх сукупності, надано їм належну правову оцінку та встановлено фактичні обставини, що мають значення для вирішення спору.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2025 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.
Головуючий:
Судді: