Кегичівський районний суд Харківської області 
Справа № 624/234/26 
№ провадження 2-о/624/9/26
РІШЕННЯ
іменем України
селище Кегичівка 06 травня 2026 року 
Кегичівський районний суд Харківської області у складі
головуючого судді Куст Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу №624/234/26,
ім`я (найменування) сторін:
заявник: ОСОБА_1 , 
представник заявника: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області,
представник заінтересованої особи: Коваленко Леся Іванівна,
суть вимог: про встановлення факту постійного проживання на території України, 

ВСТАНОВИВ:
Виклад позиції заявника.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вовчанськ Харківської області, на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
В обґрунтування своєї заяви зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у місті Вовчанськ Чугуївського (на момент народження – Вовчанського) району Харківської області.
19 лютого 1985 року заявник був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим ВВС Вовчанського РВК м. Харкова.
З моменту народження заявник постійно проживав на території Харківської області із сім`єю, а саме фактично проживав у селищі Старий Салтів Харківської області. 
З вересня 1977 року по вересень 1983 року навчався у Старосалтівській середній школі.
У 1983 році заявник разом із батьками переїхав до с. Огурцеве Чугуївського (раніше – Вовчанського) району Харківської області, де був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, підтвердити відомості щодо реєстрації місця проживання заявника станом на відповідний період наразі неможливо у зв`язку з відсутністю доступу до картотеки з питань реєстрації фізичних осіб по Старицькому старостинському округу Вовчанської міської ради.
У 1985 році заявник закінчив Гатищенську середню школу та отримав атестат про восьмирічну освіту. Оригінал атестата втрачено. Підтвердити факт навчання та отримання атестата на даний час неможливо у зв`язку з тим, що село Гатище з липня 2025 року перебуває під тимчасовою окупацією. Відповіді на адвокатські запити, направлені до КЗ «Вовчанський ліцей № 1 Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області» щодо підтвердження факту навчання та отримання атестата, отримано не було. 
Після закінчення школи заявник продовжив навчання у Старосалтівському технікумі № 1, однак навчання не завершив та диплом не отримав. Після відрахування працював у колгоспі в с. Огірцеве. 
У період з 1986 по 1988 рік заявник проходив строкову військову службу у АДРЕСА_2 . Оригінал військового квитка втрачено. Після демобілізації заявник повернувся до місця своєї реєстрації у селі Огірцеве, де продовжив трудову діяльність у місцевому колгоспі. 
У 1990 році заявник зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у місті Вовчанськ. У шлюбі народилися двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Вовчанськ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У 1995 році шлюб було розірвано. У 1997 році заявник у місті Вовчанськ зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 . Після укладення шлюбу подружжя проживало у АДРЕСА_3 (без реєстрації місця проживання).У шлюбі народилося четверо дітей, які є уродженцями м. Вовчанськ. 
Трудовий стаж заявника з 1993 року на території Харківської області підтверджується записами у трудовій книжці. Орієнтовно у 1998 році заявник загубив паспорт громадянина колишнього СРСР у м. Вовчанськ. У 2021 році він повернувся до села Огірцеве за місцем своєї реєстрації, де проживав до травня 2024 року. 
У зв`язку з військовими діями заявника разом із донькою було евакуйовано до с-ща Кегичівка Харківської області. Паспорт громадянина колишнього СРСР був втрачений під час евакуації. На теперішній час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Своєчасному оформленню паспорта громадянина України перешкоджали складні життєві обставини. 
З урахуванням викладеного вбачається, що заявник постійно проживав на території України як станом на 24 серпня 1991 року, так і станом на 13 листопада 1991 року. 
У листопаді 2025 року заявник звернувся з заявою до Берестинського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. 
Відповідно до відповіді Берестинського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 6343 1410/6343-25 від 24 грудня 2025 року, заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України та проходження процедури набуття громадянства України, оскільки відсутній оригінал паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про реєстрацію місця проживання. 
Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. У ОСОБА_1 не має будь-якої іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
06 березня 2026 року заявник в особі представника звернувся до суду з позовом.
Ухвалою суду від 06 березня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 01 квітня 2026 року.
У судовому засідання ОСОБА_1 підтримав свою позицію викладену у заяві.
Представник заявника ОСОБА_3 просила заву задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_8 в режимі ведеоконференції просила відмовити у задоволенні заяви, у зв`язку із тим, що будь-яких доказів для встановлення вказаного факту суду не надано, вказує, що свідок ОСОБА_9 взагалі не підтверджує заявлені обставини, щодо свідка ОСОБА_10 покладається на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_10 вказала що з учасниками справи родинних відносин не має, з заявником знайомі по роботі, працювала з ним на підприємстві ЖКГ в м. Вовчанськ, це було десь у 2000 роках, потім уточнила що це 1991 рік був, чому в нього запис в трудовій книжці розпочинається з 1993 року не знає.
Свідок ОСОБА_9 вказав що з учасниками справи родинних відносин не має, з заявником знайомі по роботі, працював на підприємстві ЖКГ в м. Вовчанськ, коли прийшов на роботу заявник уже працював, коли це точно було не пам`ятає, мабуть вересень-жовтень 1991 року.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України, але через неможливість документального підтвердження не може бути реалізованим. Мета дозволяє визначити коло заінтересованих осіб, а також докази, які мають бути досліджені під час судового розгляду справи.
Отже, сутність справ окремого провадження полягає в підтвердженні судом наявності чи відсутності певних юридичних фактів (станів), що є умовами здійснення прав і реалізації інтересів осіб або підставами для їх обмеження. Тому суд лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
ОСОБА_1 просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року, зазначивши, що метою встановлення такого факту є підтвердження громадянства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 травня 2024 року по теперішній час проживає у шелтері, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою від 27 лютого 2026 року № 001 виданої закладом професійної (професійно-технічної) освіти «Регіональний центр професійної освіти залізничного транспорту та агротехнічного сервісу (а.с. 9).
Відповідно відповіді на запит від 21 січня 2026 року № 01-25-14 адресованого адвокату Чирику С.В., ОСОБА_1 навчався у Старосалтівській середній школі у період з 01 вересня 1977 року (наказ по школі про зарахування до 1 класу № 14 від 03 вересня 1997 року) по ІНФОРМАЦІЯ_5 (наказ про відрахування з 7-Б класу № 98 від 01 вересня 1983 року за заявою батьків, у зв`язку з переїздом у с. Гатище Вовчанського району Харківської області) (а.с. 10).
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що заявник, з 15 липня 1993 по 1998 рік був офіційно працевлаштований та з 2022 року також міститься запис про працевлаштування (а.с. 11).
У 1983 році заявник разом із батьками переїхав до с. Огірцеве Чугуївського (раніше – Вовчанського) району Харківської області, де був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, підтвердити відомості щодо реєстрації місця проживання заявника станом на відповідний період наразі неможливо у зв`язку з відсутністю доступу до картотеки з питань реєстрації фізичних осіб по Старицькому старостинському округу Вовчанської міської ради, що підтверджується відповіддю Вовчанської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області № 4 від 02 січня 2026 року (а.с.12).
Згідно відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області вих. № 6301.4.1 24733/63.2-25 від 30 грудня 2025 року та доданою до неї копією заяви про видачу паспорта, 19 лютого 1985 року ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим ВВС Вовчанського РВК м. Харкова, також в копії заяви про видачу паспорта, вбачається, відмітки «Українець» та відомості про дружину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син – ОСОБА_12 – ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (а.с.13-14).
Відповідно до відповіді Берестинського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 6343 1410/6343-25 від 24 грудня 2025 року, заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України та проходження процедури набуття громадянства України, оскільки відсутній оригінал паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про реєстрацію місця проживання (а.с. 12 зворотної сторінки).
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року.
Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.
Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, встановлення юридичного факту про те, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) особа постійно проживала на території України, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходить з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року, оскільки надані документи підтверджують лише навчання особи до 1983 року, отримання паспорта у 1985 році та початок трудової діяльності з 1993 року, що створює тривалий документальний розрив саме у час проголошення незалежності України, при цьому наявні у матеріалах справи відомості про народження дітей у ці роках не підтверджені свідоцтвами про народження чи іншими доказами із зазначенням місця їх реєстрації чи проживання в Україні, що у сукупності не дозволяє суду дійти висновку про його перебування в країні у визначений законом період.
На запитання суду чи всі докази надані, чи все по справі з`ясовано, учасники судового розгляду вказали, що так, у зв`язку із цим суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , оскільки суду не надано суду жодних належних та допустимих доказів (зокрема, трудових книжок або довідок з архівних установ), які б підтверджували факт їх власної трудової діяльності на зазначеному підприємстві у період 1991 року. За таких обставин, показання свідків про спільну роботу із заявником мають суб`єктивний характер та не можуть беззаперечно підтверджувати факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України у встановлений законом період.
Враховуючи наведене, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року не доведено, а отже заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.7, 10-13, 76-81, 83, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області – відмовити.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Харківському апеляційному суду або через Кегичівський районний суд Харківської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:
заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ,
представник заявника: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_6 ,
представник заявника: ОСОБА_3 ,
заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, місцезнаходження: 61093, Харківська область, м. Харків, вул. Римарська, буд. 24, код ЄДРПОУ: 37764460,
представник заінтересованої особи: Коваленко Леся Іванівна.

Суддя Н.М. Куст