номер провадження справи 5/27/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026 Справа № 908/270/26
м. Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи та заяву Адвокатського об`єднання “Пріус” від 08.06.2026 про долучення доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення
За позовом: Адвокатського об`єднання “Пріус” (вул. М. Драгомирова, буд. 20, м. Київ, 01103; код ЄДРПОУ 41161433)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнісон Груп” (вул. Чарівна, буд. 38, м. Запоріжжя, 69071; код ЄДРПОУ 37545528)
про стягнення 1 792 302,62 грн.,
Без участі представників сторін
СУТЬ СПОРУ:
В провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/270/26 за позовом Адвокатського об`єднання “Пріус” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнісон Груп” про стягнення 1 792 302,62 грн.
03.06.2026 Господарським судом Запорізької області проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі №908/270/26, позовні вимоги задоволено частково.
09.06.2026 через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС до суду від Адвокатського об`єднання “Пріус” надійшла заява від 08.06.2026 про долучення доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Юнісон Груп» 173 656,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.06.2026, вказану заяву розподілено для розгляду судді Проскурякову К.В.
Ухвалою від 09.06.2026 судом прийнято заяву до розгляду. Розгляд заяви призначено на 19.06.2026 без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу у строк до призначеної дати направити на адреси суду та заявнику письмові пояснення по суті заяви, докази чого надати суду. Копії ухвали направлено учасникам справи до їх електронних кабінетів ЕСІКС.
10.06.2026р. Відповідач надав до суду заперечення щодо заяви Позивача від 08.06.2026р., в якій просить в відмовити у її задоволенні.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення від 03.06.2026р. (повний текст рішення складено та підписано 12.06.2026), яка розглядалася судом в загальному позовному провадженні, задовольнивши позовні вимоги частково в мотивувальній частині рішення суд вказав, що «…з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу з компенсації судового збору в розмірі 1 736 700,00 грн., а у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 55 602,62 грн. за період прострочення з 25.07.2025 до 03.02.2026 слід відмовити повністю. 
Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати, у т.ч. зі сплати судового збору, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір часткового задоволення позову становить 96,90%, позивач сплатив за подання позовної заяви 21507,63 грн., а тому розмір судового збору, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача становить 20 840,89 грн. 
Крім цього, позивач відповідно до п. 4 прохальної частини позову просив суд стягнути з ТОВ «Юнісон Груп» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 179 230,26 грн. В судових дебатах представник позивача заявив про подальше звернення до суду із заявою щодо розподілу витрат на правничу допомогу після ухвалення судом рішення відповідно до строків, визначених ст. 129 ГПК України.
Відповідач, згідно з приписами ч.3 ст. 123 та ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у відзиві на позовну заяву повідомив суду, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які товариство вже понесло та очікує понести у зв`язку з розглядом цієї господарської справи, становить 160 000,00 гривень. Представник Відповідача заявив про намір надати детальний розрахунок фактично понесених витрат та докази їх сплати (або наявності зобов`язання зі сплати) після ухвалення рішення у справі, відповідно до строків, визначених ст. 129 ГПК України. Під час виступу у судових дебатах, представник ТОВ «Юнісон Груп» звернувся до суду з окремим клопотанням: на підставі ч. 1 ст. 221 ГПК України, він просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, обидві сторони належним чином виконали вимоги ГПК України щодо попереднього визначення розміру судових витрат. Заявлені до стягнення суми (179 230,26 грн. з боку Позивача та 160 000,00 грн. з боку Відповідача) можуть бути пропорційно розподілені судом шляхом ухвалення додаткового судового рішення у порядку ст. 221 ГПК України.»
Вказане відповідає вимогам ст. 124 ГПК України, якою визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
За приписами пункту 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
19.06.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частину прийнятого додаткового рішення.
Розглянувши в порядку статті 244 ГПК України заяву АО “Пріус” від 08.06.2026 про долучення доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ТОВ «Юнісон Груп» витрат на професійну правничу допомогу, суд
ВСТАНОВИВ:
АО «Пріус» просить стягнути з відповідача 173 656,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи свої вимоги умовами Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025, Додатковою угодою № 3 до нього, актом приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2026, Ордером АІ № 1984296 від 26.08.2025, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю ДП № 5296 на ім`я Дикого Ю.О. від 17.12.2021. Вказує, що сторони Договору погодили гонорар у фіксованому розмірі, який становить 10 % від ціни позову, а тому фактичний час виконання адвокатом робіт не обчислюється, факт підготовки позовної заяви та інших процесуальних документів підтверджується матеріалами справи, як і участь представника у шести судових засіданнях. Сума до відшкодування розрахована та заявлена пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, що склало 96,89 %.
З доданих позивачем до заяви від 08.06.2026 доказів вбачається, що відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025 , укладеного між адвокатом Диким Юрієм Олеговичем (адвокат) АО «Пріус» (клієнт), адвокат усіма законними методами та способами зобов`язався надавати правову допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом, відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів Клієнта, в тому числі, але не виключно: надавати Клієнту консультації з питань цивільного права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалах, що підготовлені Клієнтом; надавати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, під час розгляду справ, тощо, а Клієнт зобов`язався сплатити гонорар (винагороду) за надану адвокатом правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених Договором, а також додатками та додатковими угодами до нього (п.1.1).
Відповідно до пункту 3.1. Договору вартість надання правничої допомоги визначається в Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.
На виконання п. 3.1 Договору сторонами укладено Додаткову угоду № 3 від 22.01.2026 до Договору, якою погоджено вартість правничої допомоги, а саме: вартість надання правничої допомоги, визначеної Договором, у суді першої інстанції визначається сторонами у розмірі, що становитиме 10 % ціни позову (1 792 302,62), та підлягатиме сплаті Клієнтом на користь Адвоката не пізніше 5-ти днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Згідно Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.06.2026 за Договором від 03.03.2025 його сторони засвідчили, що:
Адвокат надав Клієнту таку правничу допомогу: правовий аналіз первинної документації наданої клієнтом зі спірного питання; здійснення розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання (прострочення) грошового зобов`язання; підготовка та подання до суду в інтересах клієнта позову до ТОВ «Юнісон Груп» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1792302,62 грн.; правовий супровід справи та представництво інтересів у суді першої інстанції. 
Сторони визнають, що результати наданої правничої допомоги у справі клієнт досягнув обумовлений правовий результат у вигляді отримання рішення суду про стягнення з ТОВ «Юнісон Груп» 1 736 700,00 грн. (рішення у справі № 908/270/26 від 03.06.2026).
Сторони підписанням цього акту підтверджують, що відповідно до умов Договору від адвокатом надано клієнту правову допомогу, вартість якої складає 173656,19 грн., та яка підлягає сплаті адвокату не пізніше 5-ти днів з дня набрання законної сили рішенням суду у зазначеній справі. 
Будь-яких претензій щодо якості, своєчасності та повноти наданої правничої допомоги з Договором клієнт до адвоката не має. 
Також з матеріалів справи вбачається що адвокат Дикий Юрій Олегович здійснював представництво у цій справі інтересів АО «Пріус» на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1984296 від 26.08.2025, виданого на підставі Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025 у Господарському суді Запорізької області, а також свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5296 від 17.12.2021, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області на підставі рішення № 156 від 14.12.2021. 
Частина 1 ст. 123 ГПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Так, відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Статтею 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі № 910/4201/19).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 904/1878/19 від 12.03.2020 р., № 910/11005/16 від 17.12.2020 р.
У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі №923/726/18).
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. (Близькі правові позиції висловлені у п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження таких витрат у розмірі 173656,19 грн., суд зазначає наступне.
ТОВ «Юнісон Груп» проти доводів позивача заперечило, посилаючись у заяві від 09.06.2026 на неспівмірність, непропорційність та необґрунтованість заявленого розміру витрат та вказуючи, що фіксований гонорар, визначений у відсотках від результату чи ціни позову, є виключно внутрішньою домовленістю клієнта та адвоката, що не породжує автоматичного обов`язку щодо його повної компенсації стороною, яка програла спір. Відповідач наголосив на відсутності в акті приймання-передачі детального опису фактично виконаних робіт із розбивкою по часу та їх вартості, зауважив, що даний спір є типовим спором про стягнення заборгованості, справа не мала виняткової складності, а сам позивач є професійним учасником ринку адвокатських послуг. З огляду на недоведеність критеріїв реальності та розумної необхідності, відповідач просить суд повністю відмовити у стягненні цих витрат або істотно зменшити їх розмір.
Заявник проти вказаних доводів відповідача заперечень суду не надав. 
Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 173656,19 грн. суд зазначає, що наданими АО «Пріус» доказами підтверджується укладення Договору від 03.03.2025 на надання правничої допомоги адвокатом Диким Ю.О., який здійснював представництво позивача у суді, в тому числі і в усіх судових засіданнях; згідно з Актом від 08.06.2026р. про надання правничої допомоги за вказаним Договором адвокат надав, а клієнт прийняв надану правничу допомогу та отримав бажаний правовий результат, а також сторони визначили її розмір у фіксованій сумі 173656,19 грн. з огляду на часткове задоволення позову судом у розмірі 96,89% від суми позову. 
Відносно заперечень ТОВ «Юнісон Груп» суд враховує, що оскільки гонорар адвоката може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата (вказані вище висновки постанови Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19), то вартість правничої допомоги сторонами правомірно погоджена у фіксованому розмірі за розгляд справи судом першої інстанції, а тому адвокат мав право не обчислювати фактичну кількість часу, витраченого при наданні послуг клієнту у цій справі. Перелік робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом у цій справі викладено у акті приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.06.2026 та включає: підготовку подання до суду позовної заяви та інших процесуальних документів (заяв/клопотань/пояснень) та участь у 6-ти судових засіданнях.
Крім цього, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта, а відтак направлення процесуальних документів по справі, очікування судового засідання є складовими правничої допомоги. (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19).
Як вказав заявник, станом на 09.06.2026 акт приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором Замовником підписано, однак оплати вартості послуг на цей час не здійснено, а тому докази оплати вартості наданої правничої допомоги до заяви ним не долучено.
Разом з тим, відповідно до висновків постанов Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права (п.1 ч.2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України) (п.1 ч.2 ст. 126 та ч.8 ст. 129 ГПК України) - витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 у справі № 910/6029/17, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 02.09.2020 у справі № 329/766/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18).
Таким чином, сам по собі факт не перерахування коштів від клієнта адвокату за надану правову допомогу не є підставою для відмови у стягненні цих коштів з відповідача, оскільки відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягають не тільки фактично сплачені кошти, а й ті, що підлягають сплаті (ст. п.1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Отже, вартість послуг адвоката (гонорар) визначена у фіксованому розмірі винагороди як у договорі так і у вказаному акті приймання-передачі, яка не залежить від часу витраченого адвокатом, та без визначення вартості витраченого часу на кожну із складових правничої допомоги, що відповідає вимогам чинного законодавства. 
Також суд дійшов висновку, що з огляду на розмір позовних вимог – 1 792 302,62 грн., вказана сума витрат на правову допомогу (173 656,19 грн.) є цілком співмірною, оскільки складає 9,69 % від суми позову, що не дає підстав для висновку про її надмірність та неспівмірність. Доказів та обґрунтування зворотного відповідачем суду не надано, який до того ж у першій заяві по суті справи також визначив розмір власних витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 160 000,00 грн., що цілком співмірне із заявленими до стягнення витратами позивача. 
Доводи відповідача відносно того, що спір у справі № 908/270/26 є типовим спором про стягнення заборгованості, справа не мала виняткової складності, а сам позивач є професійним учасником ринку адвокатських послуг суд вважає безпідставними та відхиляє як такі, що не спростовують вказаних висновків суду, а також виходячи з того, що незважаючи на предмет позову (стягнення заборгованості), ця справа характеризувалася певною правовою складністю, а тому спір об`єктивно вимагав від представника позивача глибокого правового аналізу та формування правових позицій по широкому колу юридичних питань. Зокрема, матеріалами справи підтверджується реальність та значний обсяг наданих послуг, що охоплює правовий аналіз, проведення економічних розрахунків, підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, а також участь адвоката Дикого Ю.О. у 6 (шести) судових засіданнях. Відсутність погодинної деталізації в акті приймання-передачі не є підставою для зменшення суми, оскільки сторони правомірно погодили фіксований розмір гонорару, за якого фактичний час не обчислюється
Крім цього, право на професійну правничу допомогу гарантується кожному (ст. 59 Конституції України, ст. 16 ГПК України), а ГПК України не встановлює жодних обмежень або необхідності додаткового доказування доцільності залучення адвоката лише на тій підставі, що учасник справи сам є професійним суб`єктом надання правничих послуг. Адвокатське об`єднання як самостійна юридична особа користується рівними процесуальними правами і має право на власний розсуд залучати сторонніх представників для захисту своїх інтересів у суді.
Перевіривши арифметичний розрахунок суми коштів на правничу допомогу, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача суд встановив, що частка задоволених на користь позивача позовних вимог становить 96,90 %, а тому пропорційна частка цих витрат становить: 179230,26*96,90%= 173 674,12 грн. Оскільки, заявлена позивачем до стягнення сума становить 173656,19 грн., то суд, з огляд на принцип диспозитивності господарського процесу, вважає її такою що підлягає стягненню з відповідача, а заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 173 656,19 грн. Зазначена сума є співмірною зі складністю справи, ціною позову та відповідає критеріям реальності й розумної необхідності. Оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, а відповідач не надав доказів явної невідповідності заявленої суми фактично виконаному обсягу робіт, суд доходить висновку про повне задоволення вимог у цій частині».
Керуючись ст.ст. 123, 124, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд – 
ВИРІШИВ:
1. Заяву Адвокатського об`єднання “Пріус” від 08.06.2026 про долучення доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ «Юнісон Груп» 173 656,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
2. Прийняти додаткове рішення у справі № 908/270/26 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Юнісон Груп” (вул. Чарівна, буд. 38, м. Запоріжжя, 69071; код ЄДРПОУ 37545528) на користь Адвокатського об`єднання “Пріус” (вул. М. Драгомирова, буд. 20, м. Київ, 01103; код ЄДРПОУ 41161433) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 173 656 (сто сімдесят три тисячі шістсот п`ятдесят шість) 19 коп. Видати наказ після набрання додатковим рішенням чинності.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 23.06.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.