ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2026 р.	 	Справа № 916/4992/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, буд. 25; код ЄДРПОУ 45504596),
до відповідача: Комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" (65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1; код ЄДРПОУ 03328497),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство "ЮНЕСК БАНК" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14; код ЄДРПОУ 20023569),
про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.
За участю представників сторін:
від позивача – адвокат Шапошніков І.Б., ордер серія АІ № 2073983 від 11.12.2025;
від відповідача – адвокат Зуєва І.І., ордер серія ВН № 1634786 від 02.01.2026;
від третьої особи – адвокат Ковриженко С.О., довіреність № 51, від 15.07.2025.
Обставини справи. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" про визнання такою, що не підлягає виконанню, банківської гарантії забезпечення виконання зобов`язань № 2025/1/5449/V від 14.11.2025, видану Акціонерним товариством "ЮНЕКС БАНК" (код ЄДРПОУ 20023569) Комунальному підприємству "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" (код ЄДРПОУ 03328497). Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вважає вимогу відповідача щодо оплати банківської гарантії № 09/11-1971 від 02.12.2025 незаконною, а саму банківську гарантію № 2025/1/5449/V від 14.11.2025 такою, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2025 справу № 916/4992/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 05.01.2026 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4992/25. Справу № 916/4992/25 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначене на 27.01.2026 о 10:30 год. 
05 січня 2026 року до суду від Комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що доводи позивача щодо нібито поставки товару з «кращими технічними характеристиками» не ґрунтуються на умовах тендерної документації та Договору і не можуть бути підставою для прийняття такого товару Замовником.
Договір укладено за результатами відкритих торгів у системі ProZorro, а тому його умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/ пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі
Тендерна документація не містила формулювань «не нижче», «не менше» або інших застережень, які б дозволяли відхилення від чітко визначених технічних характеристик предмета закупівлі. Шини за позиціями №№ 3, 4, 5, 8, 9, 10, 11 мають суттєві відхилення від вимог Технічної специфікації, зокрема: індекси навантаження та швидкості; кількість шарів корду (PR); виробник; призначення шини (ведуча / універсальна).
Таким чином, доводи позивача щодо можливості прийняття товару з іншими технічними характеристиками є безпідставними та такими, що суперечать умовам тендерної документації, Договору та вимогам законодавства у сфері публічних закупівель.
Постачальник у складі тендерної пропозиції прямо гарантував наявність товару саме з заявленими характеристиками та сам виключив поставку еквіваленту. Неможливість поставки такого товару не може бути покладена на Замовника та є наслідком господарського ризику самого Позивача. Надання гарантії наявності товару за конкретними характеристиками та подальша неможливість його поставки свідчить про подання недостовірної інформації під час процедури закупівлі. Зменшення ціни на 400,00 грн не є підставою для прийняття товару, що не відповідає істотним умовам договору. Замовник не має права приймати невідповідний товар навіть за зниженою вартістю
Таким чином, встановлений факт неналежного виконання ТОВ "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" зобов`язань за Договором є достатньою та самостійною підставою для реалізації Бенефіціаром своїх прав за Банківською гарантією.
Вказаний відзив на позовну заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
14 січня 2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування вказаної відповіді на відзив позивач зазначає, що трактування можливості складення відповідачем актів невідповідності в односторонньому порядку без залучення незалежної сторони давало б можливість відповідачу за будь-яких обставин необґрунтовано відмовлятись від поставлених товарів та безпідставно нараховувати штрафні санкції за поставку таких товарів, а також стягувати суму банківської гарантії, що не відповідає принципу добросовісності. Таким чином, складені відповідачем в односторонньому порядку акти є недопустимими доказами на підтвердження нібито порушення позивачем зобов`язань за Договором.
Позивач не порушував умов Договору, так як поставив відповідачу ті ж товари, що визначені Договором, але кращі по якості, відповідно які є придатними до використання за цільовим призначенням та здатні задовольнити ті потреби відповідача, задля яких укладався Договір, що не може вважатися порушенням Договору. Відповідно посилання відповідача, що Договором не встановлено таких термінів в Договорі, як «не менше», «не нижче» не свідчить про порушення позивачем умов Договору за умови поставки кращих по якості товарів.
Таким чином, вимога відповідача до Гаранта є неправомірною, адже позивач не порушував умови Договору, та відповідач не надав всіх належних документів, які вимагає гарантія, надана гарантом, для задоволення його вимог, що є підставою для задоволення позовних вимог.
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
26 січня 2026 року до суду від Комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначає, що стосовно актів про невідповідність товару доводи позивача про недопустимість актів невідповідності з підстав їх одностороннього складання на думку відповідача є необґрунтованими. Пунктами 2.3., 2.4. Договору прямо передбачено право замовника складати акт про недоліки товару у разі виявлення невідповідності під час приймання та відмовитися від прийняття такого товару. Договір не містить вимоги про обов`язкове залучення експерта як умови дійсності акта.
Позиція позивача про відсутність порушення зобов`язань через поставку товару з «кращими характеристиками» є юридично хибною, оскільки предметом спору є не якість товару у розумінні ст. 673, ст. 678 ЦК України, а відповідність предмету закупівлі істотним умовам договору про закупівлю. Договір та тендерна документація містять чітко визначені технічні характеристики без застережень «не нижче», «не менше». Це виключає право постачальника на односторонню зміну таких характеристик, навіть у бік їх формального «покращення». Зміна виробника, індексів швидкості та навантаження, кількості шарів корду та призначення шини є зміною предмета закупівлі та істотних умов договору, що прямо заборонено ч. 4, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Вказані заперечення на відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
27 січня 2026 року підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з технічним збоєм у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ) суду, про що господарським судом складено відповідний акт.
Ухвалою суду від 27.01.2026 призначено підготовче засідання у справі № 916/4992/25 на 12.02.2026 о 09:30 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 12.02.2026 о 09:30 год.
Ухвалою суду від 12.02.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/4992/25. Постановлено здійснити розгляд справи № 916/4992/25 по суті впродовж розумного строку. Призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2026 о 14:10 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 17.03.2026 о 14:10 год.
17 березня 2026 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 17.03.2026 суд оголосив перерву в засіданні суду до 11:00 год. 02.04.2026.
02 квітня 2026 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 02.04.2026 призначено судове засідання у справі на 28.04.2026 о 16:30 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 28.04.2026 о 16:30 год.
28 квітня 2026 року до суду від АТ "ЮНЕСК БАНК" надійшло клопотання про долучення доказів.
У судовому засіданні 28.04.2026 суд протокольною ухвалою залишив клопотання АТ "ЮНЕСК БАНК" про долучення доказів (Вх. № 14646/26 від 28.04.2026) без розгляду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Суд також зазначає, що відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд звертає увагу, що третьою особою у клопотанні не наведено жодних пояснень щодо поважності причин пропуску строку подання такого клопотання, а також і не заявлено про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такого клопотання.
З урахуванням викладеного, клопотання АТ "ЮНЕСК БАНК" про долучення доказів залишено судом без розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні 28.04.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи.
Представник відповідача у судовому засіданні 28.04.2026 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, з підстав викладених у заявах по суті справи.
Представник третьої особи у судовому засіданні 28.04.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
У судовому засіданні 28.04.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду і повідомлено присутніх учасників справи про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що 19 листопада 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" (надалі – позивач) і Комунальним підприємством "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" (надалі – відповідач) був укладений Договір про закупівлю № ВТ-ВМТЗ-П/2025/232 (надалі – Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач зобов`язується передати у власність (поставити) відповідачу товар, загальна кількість, номенклатура, одиниця виміру, ціна за одну одиницю виміру та загальна вартість якого визначені у Специфікації (Додаток № 1 до Договору, що є невід`ємною частиною цього Договору), а відповідач – прийняти та оплатити його на умовах цього Договору.
Відповідно до умов п. 3.1. Договору постачання здійснюється в залежності від потреби відповідача, яка оформлюється заявкою. Строк поставки Товару складає 3 (три) календарні дні з дня отримання заявки відповідача
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 21 листопада 2025 року відповідачем було оформлено заявку на поставку товарів.
Позивачем у строк, встановлений Договором, було поставлено відповідачу всі товари за Договором.
Однак, відповідач відмовився приймати всі товари через те, що деякі з них були кращої якості, ніж це встановлено Договором. Підставою відмов відповідача поставлених позивачем товарів було те, що такі товари нібито не відповідали умовам Договору. 
Враховуючи зазначене, 24.11.2025 позивач направив відповідачу листа щодо прийняття товарів.
При цьому, разом з листом від 24.11.2025 позивач направив відповідачу Акт про невідповідність товару, який був наданий відповідачем водію позивача при поставці товарів.
Хоча цей акт не був підписаний відповідачем, його складення відповідачем з зазначенням всіх товарів свідчить про факт поставки позивачем всіх товарів за Договором.
Зважаючи на лист позивача від 24.11.2025, відповідачем цього ж дня все-таки було складено Акт про невідповідність товару в односторонньому порядку, в якому вказано про нібито невідповідність товарів та відсутність деяких із них.
Внаслідок зазначеного 28.11.2025 відповідач направив позивачу лист, в якому зокрема містився Акт про невідповідність товару від 24.11.2025.
28 листопада 2025 року відповідачем вкотре в односторонньому порядку було складено Акт по невідповідність товару, в якому вказано про нібито невідповідність поставлених товарів Договору.
Враховуючи зазначене, 28.11.2025 відповідач звернувся листом до позивача з вимогою поставити інші товари.
30 листопада 2025 року позивач направив відповідачу лист щодо прийняття товарів.
05 грудня 2025 року відповідач направив позивачу листа, в якому вимагав замінити товари.
У листі відповідача від 05.12.2025 містився Акт про невідповідність товару від 04.12.2025, складений відповідачем в односторонньому порядку.
Як можна встановити, наприклад, з Акта про не відповідність товару від 04.12.2025, нібито невідповідність товарів полягала у невідповідності якісних характеристик таких товарів.
Позивач зазначає, що законодавство визначає порушенням умов щодо якості товарів саме їх неналежну якість. 
Натомість позивачем поставлено відповідачу товари, визначені Договором, але кращої якості. 
Так, наприклад, позиція 3 в заявці передбачає поставку товарів Шини 275/70 R22,5 152/148N PR18. Позивачем поставлено відповідачу Шини 275/70 R22,5 154/152M PR18.
Тобто позивачем поставлено відповідачу ті ж товари, що передбачені Договором, але з кращими якісними характеристиками: замість 152/148 - 154/152 (індекси навантаження), що вказує про кращу витривалість шин. 
Інші нібито недоліки товарів, встановлені в односторонньому порядку відповідачем, також містять кращі якісні характеристики. 
Зазначене вказує про те, що позивач не порушував умов Договору, так як поставив відповідачу ті ж товари, що визначені Договором, але кращі по якості, що не може вважатися порушенням Договору.
При цьому 14.11.2025 АТ «ЮНЕКС БАНК» (надалі – Гарант) видало відповідачу гарантію на забезпечення Договору.
02 грудня 2025 року відповідач звернувся до Гаранта з вимогою про сплату грошової суми за банківською гарантію, вказуючи, що позивач нібито порушив умови Договору.
10 грудня 2025 року Гарант звернувся до позивача з вимогою перерахувати кошти для задоволення вимог відповідача.
Позивач вважає, що вимога відповідача до Гаранта є неправомірною, адже позивач не порушував умови Договору, та відповідач не надав всіх належних документів, які вимагає гарантія, надана Гарантом, для задоволення його вимог.
Таким чином, виконання неправомірної вимоги відповідача прямо впливає на права та інтереси позивача.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, гарантією.
Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (частини 1, 2, 3, 4 статті 563 ЦК України).
Відповідно до статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.
Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.
Статтею 564 ЦК України унормовано, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 статті 565 ЦК України).
Виходячи з Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, видачі гарантії передує укладення договору між гарантом та боржником про надання фінансових послуг з видачі гарантії. Вказаний договір виступає зв`язуючим ланцюгом між основним договором принципала і беніфеціара, оскільки у договорі про видачу гарантії вказується, що гарантія видається на прохання принципала у зв`язку з його обов`язком перед беніфеціаром за основним договором, та гарантією, видача якої є основним обов`язком гаранта за цим договором.
Відповідно до розділу І Положення гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Судом встановлено, що за результатами процедури закупівлі електронної системи закупівель UA-2025-10-22 011865-a, згідно з Протоколом № 4 від 05.11.2025, уповноваженою особою визначено переможця Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО".
19 листопада 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОШИНИ-ПРОЗОРО" та Комунальним підприємством "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" було укладено Договір про закупівлю № ВТ-ВМТЗ-П/2025/232, предметом якого є поставка шин відповідно до Специфікації та Технічної документації.
Згідно п. 1.2. Договору під Товаром, що є предметом поставки, розуміється: Шини згідно коду ДК 021:2015:34350000-5 – Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 травня 2024 року по справі № 910/17772/20 зазначено, що забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
Виходячи з викладеного, об`єднана палата вважає, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 Цивільного кодексу України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.
Якщо ж бенефіціар за відсутності основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням з інших підстав, є недійсним) звернеться до гаранта і отримає від нього грошову суму, то таке є набуттям майна (грошей) без достатньої правової підстави за рахунок потерпілого, оскільки за загальним правилом частини першої статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, то постраждалим є боржник (принципал). Він вправі звернутись до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" Цивільного кодексу України.
Виходячи з викладеного, об`єднана палата дійшла висновку, що наведені вище норми ЦК України слід розуміти таким чином, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії.
Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора. Цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови гаранта від платежу, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.
Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом - Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 (надалі - Положення № 639).
Відповідно до підпункту 9 пункту 3 розділу І цього Положення гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Відповідно до пункту 36 розділу V Положення № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.
Вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта / банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту (підпункт 7 пункту 2 розділу І Положення № 639).
Тобто, отримавши вимогу від бенефіціара, Банк (гарант) повинен був перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною.
Підпунктом 11 пункту 2 розділу І Положення № 639 унормовано, що належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії / контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія / контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії / контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями / контргарантіями.
Положення № 639 не дає визначення достовірності вимоги. Водночас зі змісту пунктів 54 (авізуючий банк (резидент), отримавши від іншого банку гарантію, перевіряє достовірність цієї гарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)), 69 (банк-гарант (резидент), отримавши від іншого банку контргарантію, перевіряє достовірність цієї контргарантії (перевіряє ключі, підписи, формат SWIFT)) випливає, що під перевіркою достовірності вимоги слід розуміти перевірку того, що вимога подана (підписана) бенефіціаром (від його імені), а не іншою особою.
У Положенні № 639 (підпункт 7 пункту 3) у відповідності з частиною третьою статті 563 Цивільного кодексу України зазначено, що у вимозі має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією. Це положення корелюється з частиною першою статті 564 Цивільного кодексу України, відповідно до якої після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Тобто зазначені положення спрямовані виключно на інформування боржника про дії його контрагента - кредитора, спрямовані на одержання коштів за гарантією (зокрема, для запобігання подвійної сплати боргу як гарантом, так і боржником). Ці положення не надають банку права відмовляти у сплаті коштів з підстав, не передбачений статтею 565 Цивільного кодексу України.
Отже, наведені положення цього підзаконного акта відповідають § 4 глави 49 Цивільного кодексу України.
Враховуючи викладене, з урахуванням постанови Верховного Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 травня 2024 року по справі № 910/17772/20, судом при розгляді даної справи не досліджується питання наявності чи відсутності виникнення порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.
А тому, враховуючи викладені у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 висновки суд зазначає, що дотримання/порушення позивачем основного зобов`язання за дДовором: 1) не впливає на чинність вимоги Комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" про виплату за гарантією; 2) не може слугувати підставою для визнання вимоги такої, що не підлягає виконанню, за позовом принципала.
Також суд зазначає, що згідно з пунктом 1 статті 2 Уніфікованих правил Міжнародної торгівельної палати для гарантій на першу вимогу 1992 року (публікація Міжнародної торгово-промислової палати № 458 від 1992 року) банківська гарантія означає будь-яку гарантію або платіжне зобов`язання банку, страхової компанії або будь-якої іншої юридичної або фізичної особи (гарант), видану у письмовій формі, та яка містить зобов`язання виплатити грошову суму у разі подання письмової платіжної вимоги, складеної відповідно до її умов, а також інших документів (наприклад, сертифіката, виданого архітектором або інженером, судового чи арбітражного рішення), якщо таке зобов`язання видано, зокрема, за наказом й під відповідальність однієї сторони (принципала).
Пунктом "а" статті 20 цих Уніфікованих правил Міжнародної торгівельної палати для гарантій на першу вимогу 1992 року встановлено, що будь-яка платіжна вимога повинна бути зроблена у письмовій формі на додаток до документів, визначених у самій гарантії, та повинна включати письмову заяву, яка знаходиться або в самому тексті вимоги, або в окремих документах; письмова заява має містити: 1) твердження, що принципал порушив свої зобов`язання за основним контрактом, а у разі тендерної гарантії - умови тендеру, а також 2) зобов`язання, які порушив принципал.
При цьому згідно з пунктом "b" статті 20 зазначених Уніфікованих правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендеру, на якій вона ґрунтується, тому гарант жодним чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них містяться в тексті гарантії; обов`язок гаранта - сплатити грошову суму, зазначену в гарантії, за поданням письмової вимоги та інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії. Статтею 9 Уніфікованих правил встановлено, що всі документи, які надаються згідно з гарантією, включаючи платіжну вимогу, мають бути перевірені гарантом з належною увагою, аби визначити, чи відповідають вони за зовнішніми ознаками умовам гарантії. Якщо такі документи не відповідають за зовнішніми ознаками умовам, зазначеним у гарантії, вони мають бути відхилені.
Загальний порядок, умови надання та отримання банками гарантій/контргарантій та їх виконання визначений підзаконним актом - Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 від 15.12.2004 (далі - Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями № 639).
Згідно з пунктом 36 розділу V Положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) про порядок здійснення банками операцій за гарантіями № 639 банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також перевіряє, чи вона становить належне представлення. Банк-гарант (резидент) надсилає копію вимоги, що становить належне представлення, принципалу (разом із копіями документів, якими вона супроводжувалася, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії).
Відповідно до визначення термінів, що містяться у підпунктах 7, 11, 12 пункту 3 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями № 639:
- вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (в якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту;
- належне представлення - представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями;
- представлення - означає доставку документа за гарантією/контргарантією банку-гаранту/банку-контргаранту.
Отже, підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара. За змістом наведених норм ця вимога бенефіціара має бути письмовою та має відповідати умовам, передбаченим у самій гарантії. При цьому зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають з будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром.
Відповідно до визначеного наведеними нормами чинного законодавства порядку розгляду гарантом вимоги бенефіціара перш ніж відмовити чи задовольнити вимогу бенефіціара гарант зобов`язаний перевірити отриману від бенефіціара вимогу на предмет її відповідності умовам гарантії.
Отже, отримавши вимогу від бенефіціара, банк-гарант має перевірити достовірність вимоги та чи відповідає така вимога умовам належного представлення.
Для визначення належності представлення вимоги бенефіціара гаранту, а відповідно, і виникнення обов`язку платити за гарантією, необхідно керуватись саме умовами виданої банком банківської гарантії.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 910/6924/22.
Відповідно до умов п. 10.1. Договору для належного виконання всіх умов цього Договору Постачальником Замовнику надано забезпечення виконання Договору у вигляді банківської гарантії № 2025/1/5449Л/ від 14 листопада 2025 року (зі змінами від 18 листопада 2025 року) на суму 5 % від цього Договору, що становить 249899,40 грн, оформленої від AT "ЮНЕСК БАНК". 
Строк дії банківської гарантії перевищує строк дії Договору не менше ніж на 30 (тридцять) календарних днів та встановлено до 01 лютого 2026 року включно (п. 10.2. Договору).
В забезпечення виконання зобов`язань за Договором позивачем була надана банківська гарантія № 2025/5449/V від 14.11.2025 року (зі змінами від 18.11.2025), відповідно до умов якої АТ "ЮНЕСК БАНК" безвідклично та безумовно зобов`язалося сплатити Бенефіціару суму гарантії за першою письмовою вимогою у разі невиконання або неналежного виконання Принципалом своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до умов гарантії Акціонерне товариство "ЮНЕСК БАНК", місцезнаходження: Україна, 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, код банку 322539, код ЄДРПОУ 20023569, банківська ліцензія № 56 від 28.10.2011, зареєстрована НБУ 03.12.1993 за № 216 (надалі – Гарант) підтверджує, що між Принципалом та Бенефіціаром буде укладений Договір про закупівлю (у т.ч. згідно коду ДК 021:2015:34350000-5 – Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності), за результатами процедури закупівлі електронної системи закупівель UA-2025-10-22-011865-a, згідно з Протоколом №4 від 05.11.2025.
Гарант безвідклично зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів сплатити Бенефіціару суму 249899,40 грн за першою письмовою вимогою у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням (як повністю, так і частково) Принципалом своїх зобов`язань за Договором у зазначених обставинах порушення.
Суд зауважує, що видані банком гарантії є безумовними і Комунальне підприємство "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" у межах строку дії гарантії направив банку відповідну вимогу від 02.12.2025 за № 09/11-1971.
Суд встановив, що заявлена гаранту вимога від 02.12.2025 за № 09/11-1971 відповідає умовам банківських гарантій та направлена в межах дії Договору.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що правовою підставою для виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром (постанови Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 904/1156/19, від 04.03.2021 у справі № 910/3500/19, від 23.02.2023 у справі № 911/2977/21 (911/3687/21)).
Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, то право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.
З наведеного вбачається, що, звертаючись з позовом у цій справі та заперечуючи наявність підстав для виконання гарантійного платежу, принципал фактично намагається уникнути ймовірного згодом звернення до нього гаранта з регресною вимогою, тоді як сам по собі факт виконання гарантом свого зобов`язання перед бенефіціаром не створює для боржника безумовного автоматичного обов`язку здійснити відшкодування гаранту.
Отже, позивач саме у спорі з банком щодо виконання регресного зобов`язання може доводити відсутність підстав для такого, в той час, коли позовні вимоги стосуються виконання зобов`язання, стороною та управненою чи зобов`язаною особою якого позивач не є.
А тому, враховуючи встановлення обставин відповідності вимог від 02.12.2025 умовам гарантій, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання банківської гарантії забезпечення виконання зобов`язань № 2025/1/5449/V від 14.11.2025 такою, що не підлягає виконанню.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У відповідності до приписів статі 129 ГПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 07.05.2026.

Суддя Нікітенко С.В.