СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/261/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.,
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача – Маленко Ю.А.
відповідача – не з`явився
розглянувши апеляційну скаргу ПП "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" (вх. № 1114Х1) на рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі № 922/261/26 (повне рішення складено 27.04.2026 в приміщенні господарського суду Харківської області суддею Калантай М.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс", м. Харків
до Приватного підприємства "Будівельно-проектна компанія "Форсайт", м. Харків 
про стягнення 366 922,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" про стягнення 366922,98грн., з яких: 265157,59 грн. заборгованості, 101765,39 грн. пені.
В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором поставки №17/07-23 від 17.07.2023.
Рішенням господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі № 922/261/26 позов задоволено.
Стягнуто з Приватного підприємства "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" (61011, м. Харків, пров. Лосівський, буд.2-Б, кв.1б, код 44868020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" (61145, м. Харків, вул. Новгородська, буд.1, кімната 2, код 37459570) 265 157,59 грн. заборгованості, 101 765,39 грн. пені, 5 503,84 грн. судового збору, 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, шо:
- поставка товару за Договором підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками покупця та постачальника без жодних претензій та зауважень щодо кількості та якості поставленого товару, загальна вартість поставленого товару за вказаними видатковими накладними складає 265157,59 грн.
- позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 265157,59 грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 30.09.2024, однак відповідачем оплату за вказаний товар не здійснена, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 265157,59 грн. основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню ;
- на підставі статей 549 та 611 Цивільного кодексу України та умов пункту 9.4 Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 101765,39грн. пені за період з 01.10.2024 по 15.01.2026;
- перевіривши розрахунок вищевказаної суми, суд першої інстанції визнав його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги про стягнення 101765,39 грн. пені підлягають задоволенню в повному обсязі .
Не погодившись із вищевказаним рішенням ПП "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі № 922/261/26 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Судові витрати за подання апеляційної скарги просить покласти на позивача.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:
- у пункті 6.2 Договору обов`язок оплати товару пов`язаний з настанням певної події, а саме: з моментом отримання відповідачем рахунку на оплату товару від постачальника;
- позивачем не надані жодні докази на підтвердження отримання рахунків №141 та 142 від 23.09.2024 відповідачем, відтак відсутні підтвердження того, що у позивача виникло право вимоги до відповідач, так як відсутні підтвердження настання у відповідача обов`язку оплатити товар ;
- позивачем не доведена наявність порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором з оплати Товару, а тому відсутні підстави для застосування до нього штрафних санкцій у вигляді пені .
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" (вх. № 1114Х1) на рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі № 922/261/26. Розгляд справи призначено на 23.06.2026 о 12:00 год.
Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань - протягом 10 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали.
Позивач (який 03.06.2026 о 13:19 год. отримав у електронний кабінет ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2026) 10.06.2026, тобто у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що:
- відповідно п. 6.2. Договору покупець здійснює оплату на підставі рахунку-фактури протягом 5 банківських днів від дати рахунку-фактури шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника і умови договору не містять такого зобов`язання позивача, як направлення на адресу відповідача рахунку на оплату, більше того, Договір не ставить виникнення обов`язку відповідача з оплати вартості товару у залежність від такої події, як направлення рахунку на оплату на адресу відповідача та/або отримання рахунку відповідачем;
- диспозиція статті 692 ЦК України визначає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк, у справі доведено факт прийняття товару. Відтак, грошове зобов`язання з оплати товару є таким, що підлягало виконанню, а його невиконання утворює порушення зобов`язання ;
- ненадання рахунка-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача за первісним позовом від обов`язку сплатити грошові кошти за Договором. 
В судове засідання 23.06.2026 з`явився представник позивача, який проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Представник відповідача в судове засідання 23.06.2026 не з`явився, про дату, час та місце їх проведення повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2025) до електронного кабінету відповідача.
23.06.2026 від відповідача надійшло клопотання, в якому він просив суд відкласти розгляд апеляційної скарги, посилаючись на неможливість його представника адвоката Стрикаля Максима Вікторовича прийняти участь судовому засіданні через погіршення стану здоров`я, що змусило його звернутися за екстреною медичною допомогою до медичного закладу.
Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не наведено обґрунтованих доводів щодо того, яким чином нез`явлення його представника в судове засідання унеможливить розгляд апеляційної скарги. При цьому явка представників учасників справи в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників учасників справи в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за відсутністю представника відповідача.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 17 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дамиріс", Постачальником, та Приватним підприємством "Будівельно-проектна компанія "Форсайт", покупцем, був укладений договір поставки №17/07-23 (далі Договір), за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язався передати Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язався приймати та оплачувати отриманий Товар на умовах, зазначених у цьому Договорі.
Згідно з п. 1.4 Договору найменування, кількість, асортимент, ціна товару, що постачається, визначається у видаткових накладних, які є невід`ємними частинами договору.
Відповідно до п. 6.1 Договору загальна сума цього Договору (тобто загальна вартість (ціпа) Товару, поставленого за цим Договором) Сторонами не обмежується і визначається на підставі специфікацій та/або видаткових накладних (актів приймання-передачі).
Як встановлено п. 1.3 Договору, видаткова накладна на переданий Товар є документом, який засвідчує факт передачі товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами найменування, кількість, ціну (вартість) Товару.
Приймання - передача товару оформлюється накладною на відпуск товару в момент передачі товару Покупцю, яка підписується уповноваженими представниками Сторін в 2-х оригінальних примірниках: 1 примірник - Покупцю, 1 примірник - Постачальнику. Приймання-передача Товару по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даною договору відбувається відповідно до видаткової накладної, яка підписується працівниками Покупця та Постачальника, що мають повноваження та відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень для виявлення можливих недоліків товару в момент передачі товару (п.п. 7.2, 7.3 Договору).
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 265157,59грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними №160 від 23.09.2024 на суму 43257,98грн. та №161 від 23.09.2024 на суму 221899,61грн., а також відповідними товарно-транспортними накладними №245 від 23.09.2024, №246 від 23.09.2024, №247 від 23.09.2024, №248 від 23.09.2024, №249 від 23.09.2024.
Пунктом 6.2 Договору встановлено, що Покупець здійснює оплату на підставі рахунку-фактури протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати рахунку-фактури, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника.
Так, на оплату поставленого товару позивачем було виставлено рахунки №141 від 23.09.2024 на суму 221899,61грн. та №142 від 23.09.2024 на суму 43257,98грн.
Отже, відповідач повинен був оплатити поставлений товар не пізніше 30.09.2024, проте зазначену оплату не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 265157,59грн.
15 січня 2026 року позивач направив відповідачу претензію №1 від 15.01.2026, в якій просив погасити заборгованість та сплатити суму пені, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення до цінного листа та поштової накладної (том І, а.с. 20).
Відповідач на вказану претензію відповіді не надав, заборгованість за поставлений по Договору товар не погасив.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 265157,59 грн. заборгованості та 101765,39 грн. пені.

Здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів керується таким.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. 
Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання, тому відсутність коштів у державного підприємства не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку своєчасного виконання зобов`язання.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже зазначалося, позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 265157,59 грн., який мав бути оплачений останнім не пізніше 30.09.2024, однак відповідач не надав доказів оплати поставленого позивачем та отриманого відповідачем товару.
Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що у пункті 6.2 Договору обов`язок оплати товару пов`язаний з настанням певної події, а саме: з моментом отримання відповідачем рахунку на оплату товару від постачальника проте позивачем не надані жодні докази на підтвердження отримання рахунків №141 та 142 від 23.09.2024 відповідачем, відтак відсутні підтвердження того, що у позивача виникло право вимоги до відповідач, так як відсутні підтвердження настання у відповідача обов`язку оплатити товар.
Однак колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями відповідача, зважаючи на таке.
Як вже зазначалося, 15 січня 2026 року позивач направив відповідачу претензію №1 від 15.01.2026, в якій вказував на обставину здійснення ним поставки товару відповідачу на суму 265157,59 грн та на обставину виставлення відповідачу рахунків-фактури №141 та 142 від 23.09.2024.
Однак відповідач жодної відповіді на вказану вимогу не надав, зокрема, не надав жодних заперечень проти обставини виставлення йому позивачем рахунків рахунків-фактури №141 та 142 від 23.09.2024.
Крім того, невиставлення постачальником рахунків–фактур не може вважатися відкладальною умовою, яка б надавала покупцю можливість не виконувати свій обов`язок з оплати товару до отримання таких рахунків-фактури, зважаючи на таке.
Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Саме акт здавання-прийняття робіт (послуг) є тим первинним документом, на підставі якого виникає обов`язок сплати.
Натомість рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі № 910/49/17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2020 у справі №908/771/19 та від 11 .11.2021 року у справі № 922/449/21.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Позивачем надані належні, допустимі, достовірні та достатньо вірогідні докази порушення відповідачем обов`язку з оплати поставленого позивачем товару на суму 265157,59 грн.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стяґнення з відповідача на користь позивача 265157,59 грн. основної заборгованості.
Крім того, статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Пунктом 9.4 Договору встановлено, що у випадку несвоєчасного виконання Покупцем грошових зобов`язані, за цим договором Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Позивач здійснив нарахування відповідачу 101765,39грн. пені за період з 01.10.2024 по 15.01.2026. 
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про його нормативну обґрунтованість та арифметичну правильність.
Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 101765,39грн. пені.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявників апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПП "Будівельно-проектна компанія "Форсайт" (вх. № 1114Х1) на рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі № 922/261/26 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2026 у справі № 922/261/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 02.07.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя П.В. Тихий 

Суддя І.А. Шутенко