ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 380/25163/24
адміністративне провадження № К/990/11824/26, К/990/11895/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №380/25163/24
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України 
про визнання бездіяльності протиправною,
за касаційними скаргами Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року (постановлену у складі колегії: судді-доповідача Хобор Р.Б., суддів Бруновської Н.В. та Шавеля Р.М.),

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин та судових рішень у справі

1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач-1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач-2), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач-3) звернулися до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Прикордонний загін, відповідач-1, скаржник-1), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - Адміністрація, відповідач-2, скаржник-2), в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо ненаправлення поданих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги особам начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- зобов`язати Прикордонний загін направити подані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяви з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - постанова КМУ №168), до Адміністрації для розгляду та прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги;

- визнати протиправними дії Адміністрації щодо відмови розглянути подані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяви з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-XII в розмірах, визначених постановою КМУ №168;

- зобов`язати Адміністрацію розглянути подані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяви з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-XII, в розмірах, визначених постановою КМУ №168 та прийняти рішення щодо призначення такої одноразової грошової допомоги.

2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.

3. Суд першої інстанції виходив з того, що представник позивачів звернувся до суду 11 грудня 2024 року, що підтверджується особистим підписом у позовній заяві, однак відповіді від 24 жовтня 2023 року, №32/С-160-164, від 26 жовтня 2023 року №32/С-158-170, від 27 жовтня 2023 року №32/С-161-172 на заяви позивачів ОСОБА_1 (вх. №С-15981 від 05 жовтня 2023 року), ОСОБА_2 (вх. №15977 від 05 жовтня 2023 року), ОСОБА_3 (вх. №15971 від 05 жовтня 2023 року) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги були отримані позивачами ще у грудні 2023 року і після їх отримання будь-яких дій позивачами не вчинялося.

4. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі пропустили шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

5. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачі звернулися з апеляційною скаргою до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

6. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

7. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції неправильно визначив момент, з якого розпочався відлік строку звернення до суду. Суд вважав, що попереднє листування, яке відбулося між позивачами та прикордонним загоном у жовтні 2023 року, мало суто інформаційний та розпорядчий характер (пересилання документів між органами), що не свідчить про остаточне вирішення питання про призначення допомоги або відмову в її отриманні. На думку колегії суддів, ці листи не містили остаточного вирішення питання по суті та не могли вважатися остаточною відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги.

8. Натомість фактичне порушення соціальних прав позивачів відбулося значно пізніше, а саме 04 жовтня 2024 року. Саме цього дня Прикордонний загін надіслав лист, у якому відмовився направляти документи позивачів на розгляд комісії Адміністрації, обґрунтувавши це повною відсутністю у членів сім`ї загиблого військовослужбовця права на таку виплату. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважав, що саме з цього дня у позивачів виникло право на судовий захист.

9. Зважаючи на те, що передбачений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачі не пропустили його. Оскільки остаточну відмову було отримано в жовтні 2024 року, а позовну заяву подано у грудні 2024 року, процесуальний строк для звернення до суду було дотримано позивачами.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

10. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Прикордонний загін та Адміністрація звернулися з касаційними скаргами до Верховного Суду.

11. На обґрунтування своєї касаційної скарги Прикордонний загін зазначає, що, ухвалюючи постанову про скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції порушив положення статей 44, 122, 123 КАС України.

12. Прикордонний загін не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про дотримання позивачами процесуального строку, оскільки позивачі дізналися про порушення своїх прав лише у жовтні 2024 року з листа-відповіді відповідача-1. На думку скаржника-1, позивачі отримали аналогічні за змістом відповіді ще у грудні 2023 року, а отже, саме з того часу вони повинні були усвідомити наявність спору та звернутися до суду протягом встановленого шестимісячного строку.

13. Разом з тим, скаржник-1 вважає, що позивачі проявили пасивну поведінку, оскільки, отримавши інформаційні відповіді у грудні 2023 року, не вчиняли жодних активних дій до вересня 2024 року. Скаржник-1 наголошує, що повторне звернення з аналогічною заявою та отримання нової відповіді не може вважатися початком перебігу строку звернення до суду, якщо особа вже мала реальну можливість дізнатися про порушення свого права раніше.

14. Також відповідач-1 зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі, спрямований на забезпечення юридичної визначеності. Суд апеляційної інстанції не з`ясував, які саме об`єктивно непереборні обставини заважали позивачам звернутися до суду раніше, та безпідставно поновив розгляд справи, проігнорувавши тривалу бездіяльність позивачів, що суперечить принципу рівності учасників судового процесу.

15. Скаржник-1 обґрунтовує свої доводи посиланнями на висновки Верховного Суду щодо застосування статті 122 КАС України:

- постанова від 03 грудня 2020 року у справі №820/2819/18, у якій зазначено, що при визначенні початку перебігу строку для звернення, суд має з`ясовувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про порушення, а не момент, коли вона з`ясувала для себе, що певні дії є порушенням. Термін «повинна» тлумачиться як неможливість незнання або висока вірогідність дізнатися.

- постанова від 29 травня 2024 року у справі №260/8779/23, у якій зазначено, що невжиття особою активних дій протягом тривалого часу, свідчить про пасивність поведінки, що є підставою для залишення позову без розгляду. Поважними причинами пропуску строку можуть бути лише об`єктивно непереборні обставини, що не залежать від волі особи.

16. У касаційній скарзі Прикордонний загін просить Верховний Суд скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року і залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року.

17. На обґрунтування касаційної скарги Адміністрація зазначає, що ухвалюючи постанову про скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції порушив положення статей 122, 123 КАС України.

18. Скаржник-2 вважає, що позивачами пропущений шестимісячний строк для звернення до суду, оскільки вони дізналися про порушення своїх прав ще у жовтні 2023 року після отримання листів-відповідей від Прикордонного загону про відмову у виплаті допомоги, тоді як позов було подано ними лише 11 грудня 2024 року. Скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано вважав ці листи такими, що мають лише інформаційний та розпорядчий характер, хоча вони містили остаточне рішення комісії про відсутність у членів сім`ї права на допомогу в розмірі 15000000,00 грн.

19. Адміністрація вказує на відсутність поважних підстав для поновлення строку, оскільки позивачі не навели об`єктивно непереборних обставин, які заважали їм звернутися до суду вчасно. Скаржник-2 вважає, що право на судовий захист не є абсолютним і обмеження його процесуальними строками є легітимним засобом забезпечення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

20. Крім того, відповідач-2 зазначає, що позивачі вже реалізували своє право на одноразову грошову допомогу, отримавши у 2022 році виплату в сумі 1860750,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975). Повторне нарахування допомоги за іншою постановою Уряду є безпідставним.

21. Скаржник-2 вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення КАС України та врахував правові позиції Верховного Суду щодо обчислення строків, в той час, як суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку письмовим доказам і фактичним обставинам справи, що призвело до скасування законної ухвали про залишення позову без розгляду

22. Скаржник-2 також обґрунтовує свої доводи посиланнями на висновки Верховного Суду щодо застосування статті 122 КАС України:

- постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20, у якій зазначено, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

- постанова Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі №820/2819/18, у якій зазначено, що при визначенні початку перебігу строку для звернення, суд має з`ясовувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про порушення, а не момент, коли вона з`ясувала для себе, що певні дії є порушенням. Термін «повинна» тлумачиться як неможливість незнання або висока вірогідність дізнатися.

- постанова Верховного Суду від 02 грудня 2021 року у справі №640/20314/20, у якій зазначено, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

- постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №560/14349/23, у якій зазначено, що під поважними причинами пропуску строку слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

23. У касаційній скарзі Адміністрація просить Верховний Суд скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року і залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

24. Результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовані протоколи від 16 березня 2026 року, якими визначено склад колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Бевзенко В.М. та Шарапа В.М.

25. Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Прикордонного загону на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року, витребувано матеріали справи №380/25163/24 з Львівського окружного адміністративного суду та встановлено для інших учасників справи десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

26. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Адміністрації через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 02 квітня 2026 року о 22:34, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

27. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет представника позивача, адвоката Дубка Сергія Миколайовича, через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 02 квітня 2026 року о 22:35, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

28. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Прикордонного загону через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 02 квітня 2026 року о 22:51, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

29. Копії ухвали Верховного Суду вручені 11 квітня 2026 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за їх поштовими адресами, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення (трекові номери R067138965152, R067138965179).

30. Копії ухвали Верховного Суду вручено 16 квітня 2026 року ОСОБА_4. за її поштовою адресою, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (трековий номер R067138965187).

31. 04 травня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали справи №380/25163/24.

32. Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року та встановлено для інших учасників справи десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу.

33. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Адміністрації через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 13 травня 2026 року о 22:08, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

34. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет представника позивача, адвоката Дубка С.М., через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 13 травня 2026 року о 22:08, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

35. Електронну копію ухвали Верховного Суду доставлено в електронний кабінет Прикордонного загону через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 13 травня 2026 року о 22:08, що підтверджується довідкою Верховного Суду про доставку електронного документа.

36. Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2026 року закінчено підготовчі дії і призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 09 червня 2026 року.

37. Клопотань від учасників справи до початку розгляду касаційної скарги заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

38. 19 травня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Адміністрації.

39. У відзиві представник позивачів наголошує, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання позивачами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України. Початок перебігу цього строку об`єктивно пов`язаний не з первинним листуванням 2023 року, а з діями відповідачів у 2024 році. Тільки 04 жовтня 2024 року Прикордонний загін офіційно відмовився направити документи позивачів на розгляд профільної комісії Адміністрації. Оскільки саме такі дії стали остаточною відмовою та зафіксували порушення прав позивачів, а позов подано 11 грудня 2024 року, встановлений законом строк, на його думку, не є пропущеним.

40. У відзиві також зазначено, що для обчислення строку звернення до суду важливим є встановлення дня, коли особа дійсно дізналася про порушення або мала реальну об`єктивну можливість про нього дізнатися. Позивачі стверджують, що попередня невизначеність не давала їм можливості дізнатися про порушення своїх прав до моменту фактичного отримання ними листа від 04 жовтня 2024 року.

41. Позивачі заперечують щодо доводів Адміністрації, які стосувалися вже виплаченої частини коштів у розмірі 1860750,00 грн. Цей факт не був і не міг бути предметом розгляду в апеляційному суді, оскільки суд першої інстанції взагалі не розглядав справу по суті, а лише ухвалював рішення щодо процесуального строку. Відповідно до положень статей 308 та 341 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє рішення лише в межах доводів, що розглядалися судами першої та апеляційної інстанцій, і не може приймати нові вимоги чи оцінювати факти, які не стосуються предмету апеляційного оскарження.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

42. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що позивачі є членами сім`ї загиблого під час виконання обов`язків військової служби та під час дії воєнного стану військовослужбовця ОСОБА_4 .

43. На момент загибелі ОСОБА_4 , його сім`я складалася:
Батько - ОСОБА_1 ;
Мати - ОСОБА_2 ;
Дружина - ОСОБА_3 ;
Донька - ОСОБА_5 .

44. Крім того, на момент загибелі ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом під час мобілізації в Прикордонному загоні, що підтверджується довідкою від 09 травня 2022 року №47 та не заперечується сторонами.

45. 19 березня 2022 року під час проходження військової служби в період дії воєнного стану, введеного в Україні з 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, ОСОБА_4 загинув від вогнепального поранення.

46. Актом розслідування нещасного випадку №04-22 від 15 квітня 2022 року встановлено, що смерть загиблого є наслідком виконання ним обов`язків військової служби.

47. Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 10 травня 2022 року №6 встановлено, що поранення, яке призвело до смерті ОСОБА_4 , ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

48. Вважаючи, що вони мають право на отримання одноразової грошової допомоги позивачі звернулися до Прикордонного загону із відповідними заявами.

49. Однак, Прикордонний загін призначив та виплатив грошову допомогу в розмірі, передбаченому Порядком №975.

50. Вважаючи, що Прикордонний загін призначив та виплатив одноразову грошову допомогу у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 2 постанови КМУ №168, позивачі звернулися до Адміністрації із заявами від 02 вересня 2024 року про здійснення доплати грошової допомоги.

51. Відповідач-2 направив подані заяви та додані до них документи до відповідача-1.

52. Листом від 04 жовтня 2024 року відповідач-1 повідомив позивачів про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пунктом 2 постанови КМУ №168.

53. Таким чином, вважаючи рішення відповідача-1 протиправним та таким, що прийняте за відсутності передбачених на те законних підстав, позивачі звернулися з цим позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції і доводів учасників справи

54. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам у справі та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів виходить із такого.

55. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

56. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

57. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якої визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

58. Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

59. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

60. Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

61. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

62. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

63. Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатися на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

64. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

65. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного вчинення ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

66. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

67. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

68. Застосування наслідків пропуску такого строку за відсутності об`єктивно непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду не порушує сутності права на доступ до суду, оскільки переслідує легітимну мету забезпечення юридичної визначеності.

69. У цьому контексті Верховний Суд ураховує сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати допустимим процесуальним обмеженням. Такі обмеження належать до сфери регулювання держави, яка має певну свободу розсуду, однак вони не повинні звужувати доступ особи до суду у такий спосіб або до такої міри, щоб було порушено саму сутність цього права (рішення Великої Палати Європейського суду з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» / Zubac v. Croatia [GC], заява №40160/12, пункт 78). Отже, застосування судами норм процесуального закону щодо строків звернення до суду саме по собі не становить порушення права на доступ до суду, якщо таке застосування переслідує легітимну мету юридичної визначеності та не є непропорційним.

70. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

71. Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

72. Наведеною процесуальною нормою окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду. Для цього особа, зацікавлена у зверненні до суду за захистом своїх прав, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

73. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг Прикордонного загону та Адміністрації, аналізуючи заперечення, викладені у відзиві позивачів, та дослідивши матеріали справи, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

74. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, Восьмий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що строк звернення до суду позивачами не пропущений. Суд апеляційної інстанції зазначив, що попереднє листування, яке мало місце у жовтні 2023 року, мало виключно інформаційний та розпорядчий характер, а фактичне порушення прав позивачів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) відбулося лише 04 жовтня 2024 року, тобто у день надіслання Прикордонним загоном листа про відмову у направленні документів на розгляд комісії Адміністрації та про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови КМУ №168.

75. Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими, такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а також без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.

76. На думку колегії суддів, для правильного визначення початку перебігу строку звернення до суду у цих правовідносинах необхідно враховувати норми, які регулюють процедуру розгляду заяв про виплату одноразової грошової допомоги.

77. Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями пункту 2 постанови КМУ №168 в органах Державної прикордонної служби України регламентовано Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»» від 22 червня 2022 року №383 (далі - Інструкція №383).

78. За змістом абзацу першого пункту 2 Інструкції №383 особи, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, крім громадян рф або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (далі - отримувачі), звертаються до Адміністрації Державної прикордонної служби України або регіонального управління, або загону морської охорони, або органу охорони державного кордону, або органу забезпечення, або навчального закладу, або науково-дослідної установи Державної прикордонної служби України, або підрозділу спеціального призначення за останнім місцем проходження військової служби загиблого (померлого) військовослужбовця або іншого органу Державної прикордонної служби України, на який наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України покладено функції з призначення та виплати одноразової грошової допомоги, із заявою, складеною в довільній формі.

79. Відповідно до пункту 7 Інструкції №383 за результатами розгляду поданих заявником документів комісія приймає рішення у формі висновку про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, який затверджується керівником відповідного органу Держприкордонслужби.

80. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що правова процедура розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги покладає обов`язок щодо прийому документів, їх перевірки, оцінки наявності чи відсутності правових підстав та формування відповідного рішення саме на уповноважений орган Держприкордонслужби за місцем служби загиблого військовослужбовця - у цьому випадку на Прикордонний загін.

81. Оскільки законодавець наділив комісію відповідного органу Держприкордонслужби повноваженнями самостійно приймати рішення у формі висновку про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, такий висновок (або оформлена на його основі письмова відмова) є актом вирішення заявленого питання по суті, з доведенням якого до відома заявника пов`язується початок перебігу строку звернення до суду.

82. Колегія суддів зауважує, що положення Інструкції №383, у разі складення комісією відповідного органу Держприкордонслужби висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, не передбачають обов`язку направлення такого висновку до Адміністрації для його затвердження чи перегляду. Отже, для цілей визначення початку перебігу строку звернення до суду істотним є доведення до відома заявників результату розгляду їхніх заяв уповноваженим органом, який розглянув такі заяви по суті. Цей висновок наводиться виключно в межах перевірки дотримання позивачами строку звернення до суду та не є вирішенням питання про належний склад відповідачів чи про обґрунтованість позовних вимог по суті спору.

83. Як встановлено судом першої інстанції, вперше позивачі звернулися до Адміністрації із заявами (від 05 жовтня 2023 року вх. №С-15971, вх. №С-15977, вх. №С-15981) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн на підставі пункту 2 постанови КМУ №168, ще у жовтні 2023 року.

84. Листами від 11 жовтня 2023 року Адміністрація направила заяви та додані до них документи на адресу начальника Прикордонного загону для розгляду по суті.

85. За результатами розгляду заяв Прикордонний загін склав висновок №2 від 23 жовтня 2023 року щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-XII членам сім`ї та батькам загиблого головного сержанта ОСОБА_4 , у якому комісія Прикордонного загону вважала, що члени сім`ї загиблого головного сержанта ОСОБА_4 права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн не мають.

86. У відповідь на заяви Прикордонний загін листами від 24 жовтня 2023 року, 26 жовтня 2023 року та 27 жовтня 2023 року повідомив, що члени сім`ї загиблого головного сержанта ОСОБА_4 права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн не мають. Натомість відповідач-1 здійснив нарахування та виплату позивачам одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком №975, в рівних частинах.

87. З урахуванням встановлених обставин та положень Інструкції №383 колегія суддів дійшла висновку, що з листів Прикордонного загону від 24 жовтня 2023 року, 26 жовтня 2023 року та 27 жовтня 2023 року позивачам було достеменно відомо про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 2 постанови КМУ №168.

88. Крім того, колегія суддів вважає, що листи Прикордонного загону від 24 жовтня 2023 року, 26 жовтня 2023 року та 27 жовтня 2023 року не мали інформаційного та розпорядчого характеру, як помилково зазначив суд апеляційної інстанції, оскільки відповідач-1 у цих листах зазначив про прийняття ним рішення щодо суті поставлених у заявах питань.

89. Визначальним у такому разі є не назва документа, а його зміст: якщо лист уповноваженого суб`єкта владних повноважень містить вирішення заявленого питання по суті та доводить до відома особи відмову у застосуванні відповідної норми матеріального права, такий лист є актом, з отриманням якого особа повинна була дізнатися про рішення, з яким пов`язує порушення свого права.

90. Отже, саме з моменту повідомлення позивачів про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у формі листів від 24 жовтня 2023 року, 26 жовтня 2023 року та 27 жовтня 2023 року розпочався перебіг шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.

91. Разом з тим, позов у цій справі подано представником позивачів лише 11 грудня 2024 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом строку.

92. Колегія суддів також зазначає, що звернення позивачів у вересні 2024 року з повторними заявами, які є ідентичними за своєю суттю та змістом із заявами від 05 жовтня 2023 року, та отримання у жовтні 2024 року на них аналогічної відповіді від Прикордонного загону не змінює початку перебігу строку звернення до суду.

93. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі №820/2819/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

94. Правовий інститут строків звернення до суду є інструментом забезпечення принципу правової визначеності, як одного з фундаментальних аспектів верховенства права. Протилежний підхід, застосований судом апеляційної інстанції, фактично нівелює цей інститут, оскільки дозволяє особі через будь-який проміжок часу штучно змінювати початок перебігу строку звернення до суду шляхом надсилання нових тотожних запитів суб`єкту владних повноважень, що є недопустимим.

95. Крім того, за змістом частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

96. У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №260/8779/23 зазначено, що триваюча пасивна поведінка позивача, яка проявилася у невчиненні жодних активних дій, з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав та інтересів не може слугувати достатнім обґрунтуванням для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

97. Позивачі протягом майже 11 місяців (з жовтня 2023 року по вересень 2024 року) виявляли пасивність та не вчиняли жодних дій щодо захисту своїх порушених прав, в порядку адміністративного оскарження такого рішення до суб`єкта владних повноважень вищого рівня, або шляхом судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу Прикордонного загону. Належних, об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали реалізації права на позов у встановлені законом строки, позивачами до суду першої інстанції надано не було.

98. Таким чином, повторні звернення позивачів у 2024 році та відповіді Прикордонного загону на них не мали самостійного юридичного значення, не змінювали правового статусу первинної відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та не могли змінити початок перебігу процесуального строку, передбачений положеннями статті 122 КАС України.

99. Колегія суддів відхиляє доводи позивачів, викладені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що листи Прикордонного загону від 24 жовтня 2023 року, 26 жовтня 2023 року та 27 жовтня 2023 року мали виключно інформаційний або розпорядчий характер. Зміст цих листів свідчить про те, що відповідач-1 повідомив позивачів про результат розгляду їхніх заяв по суті, а саме про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пунктом 2 постанови КМУ №168.

100. Додатково колегія суддів ураховує, що відповіді Прикордонного загону у жовтні 2024 року - №03.7/С-6544-24-Вх/11512 від 02 жовтня 2024 року, №03.7/С-9120/11814 від 04 жовтня 2024 року та №03.7/С-9121/11812 від 04 жовтня 2024 року - стосувалися того самого питання та відтворювали правову позицію, вже доведену до відома позивачів у жовтні 2023 року.

101. Колегія суддів відхиляє посилання позивачів на те, що довід Адміністрації про виплату у 2022 році одноразової грошової допомоги в сумі 1860750,00 грн є новою вимогою, яка не може оцінюватися судом касаційної інстанції відповідно до статті 341 КАС України. Суд касаційної інстанції не вирішує спір по суті та не надає оцінки правильності визначення розміру одноразової грошової допомоги. Зазначена обставина враховується виключно в тій частині, що підтверджує обізнаність позивачів про вирішення питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги до їх повторного звернення у 2024 році.

102. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до статті 123 КАС України. Суд апеляційної інстанції помилково скасував законне судове рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

103. Згідно з частиною першою статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

104. Враховуючи викладене вище, Суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, тоді як висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.

105. У зв`язку із чим Суд дійшов висновку, що постановою суду апеляційної інстанції було скасовано ухвалу суду першої інстанції, постановлену з дотриманням положень процесуального закону, тому постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року необхідно скасувати, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року - залишити в силі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити.

Скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року та залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа