Справа № 282/656/26
Провадження № 2-а/282/18/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Вальчука В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Гарбузюк О.О. до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7032329 від 16.04.2026 року,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича через систему «Електронний суд» звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 7032329 від 16.04.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП та стягнути з ГУНП у Вінницькій області судові витрати на користь позивача.
В обґрунтування позову зазначив, що оспорюваною постановою поліцейського Василевського Р.О. серії ЕНА № 7032329 від 16.04.2026 його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, за порушення Правил дорожнього руху (надалі - ПДР), зокрема за те, що він керуючи транспортним засобом не мав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. З постановою не згоден, оскільки відповідно до вимог п.11 постанови КМУ №348 від 03.03.2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», установлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B. Він же має посвідчення подія на право керування транспортними засобами категорії В, яке надав поліцейському. Крім того, інспектором поліції була порушена процедура розгляду адміністративного матеріалу, у зв`язку з чим вважає дії інспектора поліції протиправними, тому подав до суду даний позов. 
Також позивач вважає, що поліцейський під час розгляду справи порушив вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та було порушено права Позивача передбачені ст. 268 КупАП, у зв`язку з чим вважає дії поліцейського протиправними, тому подав до суду даний позов. 
Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 28 травня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, та відкрито провадження у справі. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Представник відповідача, Головного управління національної поліції у Вінницькій області, надав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що у період дії воєнного стану на території Вінниці та області діють безпекові обмеження, зокрема комендантська година (з 00:00 до 05:00). Під час дії обмежень цілодобово працюють військові, представники територіальної оборони та правоохоронці, які патрулюють вулиці й перевіряють ситуацію в різних районах. Підставою для зупинки ТЗ було те що 16.04.2026 позивач у нічний час, а саме близько 1 год. 30 хв. керував ТЗ "Volkswagen LT 46", д.н.з. НОМЕР_1 . На момент зупинки ТЗ працівником поліції позивач мав був би увімкнути відповідні покажчик аварійної світлової сигналізації, що передбачено п.9.9. "б" ПДР України, що ним було проігноровано (передбачена адмін. відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП). В подальшому на вимогу працівника поліції позивач надав посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 10.09.2025 категорії "В". Відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 ТЗ "Volkswagen LT 46" повна маса якого становить 4600 кг, відноситься до ТЗ категорії "С1"(згідно п.3 Постанови КМУ №340).
Також представник відповідача зазначає, що постанова винесена уповноваженою особою з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, вимог п.3 Постанови КМУ №360 від 25.03.2022 "Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану на території України або окремих її місцевостях": право на керування транспортними засобами категорій C, C1 надається особам, які мають посвідчення водія категорії B і навички керування транспортними засобами відповідної категорії більше трьох років протягом останнього часу, пройшли перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами та склали практичний іспит на право керування транспортними засобами категорій C, C1.
Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без участі ГУНП у Вінницькій області.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.
Враховуючи вищевикладене та положення ч.5 ст.262 КАС України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків.
Відповідно до постанови серії ЕНА №7032329 від 16.04.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної інспектором відділу поліції 5 (м. Немирів) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Василевським Романом Олександровичем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАПта накладено стягнення - штраф у розмірі 3400 грн.
Згідно постанови - 16.04.2026 року о 01 год. 39 хв. по вул. Окружна дорога, у м. Немирів, водій керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, також при цьому не ввімкнув покажчик аварійної світлової сигналізації після зупинки ТЗ, чим порушив п. 2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.
Копією посвідчення водія позивача ОСОБА_1 стверджується наявність у нього права на керування транспортними засобами категорій В, посвідчення водія отримав 10.09.2025 року.
Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 стверджується, що автомобіль Volkswagen LT 46 днз НОМЕР_1 є транспортним засобом повна маса якого складає 4600 кг.
Копією витягу з реєстру територіальних громад від 28.05.2026 зазначається, що місце проживання позивача зареєстроване у Житомирській області, Житомирському районі, село Іванківці, вул. Центральна, буд. 1.
Із досліджених судом відеозаписів з нагрудної камери поліцейського (файли export-6gjil.mp4 та export-tgixx.mp4) встановлено, що на момент спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 перебував безпосередньо у транспортному засобі, який був зупинений поліцейськими.
Під час фіксації події позивач не заперечував факту керування зазначеним транспортним засобом, не повідомляв про те, що транспортним засобом керувала інша особа, та не висловлював будь-яких зауважень щодо помилковості висновків поліцейських стосовно особи водія.
Крім того, з відеозаписів встановлено, що позивач не вступав у належну комунікацію з працівниками поліції, не надавав відповідей на поставлені запитання та фактично ухилявся від спілкування з ними, що, однак, саме по собі не спростовує встановлених обставин та зафіксованих поліцейськими фактів.
За таких обставин відеозаписи узгоджуються з іншими матеріалами справи та підтверджують, що ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу, а також не заперечував факту здійснення керування таким транспортним засобом. 
Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, а саме чи мав право позивач керувати складом транспортних засобів яким він керував.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно зі ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення, серед іншого, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 9.9 «б» ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського.
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.13 транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів; В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів; Т - трамваї та тролейбуси.
Судом встановлено те, що позивач ОСОБА_1 має посвідчення водія з категорією «В». Посвідчення на право керування транспортними засобами категорії C, C1, у ОСОБА_1 відсутнє.
Відповідно до п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 3 березня 2022 р. «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами»: «Установити, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B».
Вказаний пункт було внесено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 р. № 348.
Однак, підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2022 року № 360 «Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану та території України або окремих її місцевостях» встановлено, що право на керування транспортними засобами категорії «С1» надається особам, які мають посвідчення водія категорії «В» і навички керування транспортними засобами відповідної категорії більше 3-х років протягом останнього часу, пройшли перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами та склали практичний іспит на право керування транспортними засобами категорії «С1».
Разом з цим, позивач на момент винесення оскаржуваної постанови не мав навичок керування ТЗ відповідної категорії більше 3-х років, що підтверджується копією його посвідчення водія, яке знаходиться в матеріалах справи, а також суду позивачем не надано доказів того, що він пройшов перепідготовку з практичного керування транспортними засобами за встановленими програмами та склав практичний іспит на право керування транспортними засобами категорії «С1».
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 66 Закону України «Про правотворчу діяльність» у разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами рівної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають норми, що містяться у нормативно-правових актах, що вступили в дію пізніше.
Постанова Кабінету Міністрів України № 360 прийнята 25.03.2022 року, відтак має пріоритет над нормами постанови Кабінету Міністрів України № 348 від 22.03.2022 р., якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022 р..
Таким чином постанова Кабінету Міністрів України № 360 від 25.03.2022 доповнює постанову Кабінету Міністрів України № 348 від 22.03.2022 в частині права на керування транспортними засобами категорії «С1» особою, яка має посвідчення водія категорії «В» встановивши тим самим вимоги до водія та відповідні умови.
Таким чином, не знаходять свого підтвердження та обставина, на яку вказує позивач у змісті позовної, зокрема, що він не порушував пункт 2.1.а. ПДР.
З огляду на вище наведене, суд оцінює доводи позивача критично та розцінює їх як спробу створення штучних умов для спростування факту порушення ним ПДР з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
На відеозаписі позивач не заперечував в спілкуванні з поліцейськими, що у нього відсутнє посвідчення водія відповідної категорії.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.
Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП суд зазначає таке.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що поліцейський не повідомив йому зміст постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП.
Так, із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що під час зупинки транспортного засобу позивач не виконав вимоги пункту 9.9 «б» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого аварійна світлова сигналізація повинна бути увімкнена у разі зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського.
Отже, наданий позивачем відеозапис підтверджує наявність події адміністративного правопорушення та факт невиконання позивачем вимог Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП.
При цьому суд зазначає, що відповідно до статей 251 та 280 КУпАП під час розгляду справи підлягають встановленню обставини вчинення адміністративного правопорушення та винність особи у його вчиненні. Водночас доводи позивача щодо обсягу усних роз`яснень, наданих поліцейським під час винесення постанови, не спростовують встановлених судом обставин порушення вимог пункту 9.9 «б» Правил дорожнього руху України та не свідчать про відсутність події чи складу адміністративного правопорушення, які відповідно до статті 247 КУпАП могли б бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначені доводи позивача не спростовують правомірності висновків поліцейського щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Суд критично оцінює доводи позивача про незаконність оскаржуваної постанови з підстав наявності у верхній частині документа рукописного напису «Згідно ст. 36 КУпАП об`єднано».
Так, позивач посилається на положення пункту 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, відповідно до яких не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після підписання такого протоколу особою, стосовно якої його складено.
Суд відхиляє зазначені доводи позивача як безпідставні, оскільки наведені положення Інструкції регулюють порядок оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та встановлюють вимоги саме до змісту і порядку його заповнення.
Натомість предметом оскарження у цій справі є постанова про накладення адміністративного стягнення, а не протокол про адміністративне правопорушення. При цьому позивачем не наведено норм чинного законодавства, які б забороняли внесення до постанови службових відміток організаційного характеру або передбачали скасування постанови з підстав наявності такого напису.
Крім того, рукописний напис «Згідно ст.36 КУпАП об`єднано» не містить виправлення чи зміни відомостей, викладених у постанові, не змінює її змісту, кваліфікації правопорушення, виду чи розміру адміністративного стягнення, а відтак сам по собі не свідчить про порушення прав позивача та не може бути підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною. 
Крім того, суд враховує, що відповідно до принципу пріоритету закону над підзаконним нормативним актом правові наслідки для особи можуть визначатися виключно нормами закону. При цьому ані Кодекс України про адміністративні правопорушення, ані наведена позивачем Інструкція не передбачають такої правової підстави для скасування постанови, як наявність у ній службового рукописного напису, який не змінює змісту прийнятого рішення та не порушує права особи, щодо якої винесено постанову.
Відтак суд доходить висновку, що зазначені позивачем обставини не свідчать про протиправність дій поліцейського чи незаконність оскаржуваної постанови, а тому відповідні доводи позовної заяви є необґрунтованими та відхиляються судом.
З відеозапису також встановлено, що під час розгляду справи позивачу було роз`яснено права, передбачені чинним законодавством України та будь - яких клопотань позивачем не було заявлено.
Інші доводи позивача не спростовують викладеного та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову, поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.
Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7032329 від 16.04.2026, слід відмовити.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судовий збір з відповідача, не стягується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 242, 244-246, 257-263, 286 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 інтереси якого представляє адвокат Гарбузюк О.О. до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7032329 від 16.04.2026 року - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:	  	В. В. Вальчук