Номер провадження: 22-ц/813/5271/26 
Справа № 521/21921/25
Головуючий у першій інстанції Ганошенко С. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 21 січня 2025 року у складі судді Ганошенка С.А., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 25.06.2022 Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), про що складено відповідний актовий запис про укладення шлюбу № 68 від 25.06.2022 року та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.06.2022; після розірвання шлюбу позивачу змінити прізвище на дошлюбне - « ОСОБА_3 ».
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.06.2022, шлюб був зареєстрований Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), про що складено відповідний актовий запис про укладення шлюбу № 68 від 25.06.2022 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.06.2022. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів на життя, спільне життя не ведуть. Вважає, що її з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. 

Позиція відповідача в суді першої інстанції
Від відповідача ОСОБА_2 письмових пояснень, заперечень чи відзиву на позовну заяву до суду не надходило. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Хаджибейського районного суду м.Одеси від 21 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено: шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25.06.2022 Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), про що складено відповідний актовий запис про укладення шлюбу № 68 від 25.06.2022 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.06.2022 року - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Після розірвання шлюбу позивачу змінено прізвище на дошлюбне - « ОСОБА_3 ».
Рішення суду мотивоване тим, що оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на те, що нею у позовній заяві помилково було вказано вимогу змінити прізвище на дошлюбне, на підставі ст.113 СК України, просить суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище, яке вона набула у шлюбі – « ОСОБА_5 ». 

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 16.04.2026 з`явилася ОСОБА_1 
ОСОБА_2 до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направив.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що 25.06.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис про укладення шлюбу № 68 від 25.06.2022 та видано свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 від 25.06.2022. 
Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 30.04.2024, про що здійснено відповідний актовий запис про народження дитини - №748. 
Однією сім`єю подружжя не проживає, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне домогосподарство не ведеться. Вважає позивачка що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. 

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 . 
Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Не оскаржуючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі зазначає, що при зверненні до суду з позовною заявою нею помилково було заявлено вимогу про зміну прізвища на її дошлюбне, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції залишити їй після розірвання шлюбу прізвище, набуте у шлюбі – « ОСОБА_5 ».
Проте наведені доводи апеляційної скарги оцінюються судом критично, з огляду на те, що питання щодо зміни чи збереження прізвища після розірвання шлюбу вирішується судом виключно в межах заявлених позовних вимог, які визначають предмет та межі судового розгляду. Саме позивач визначає зміст та обсяг своїх вимог, а суд не наділений повноваженнями виходити за їх межі чи змінювати їх з власної ініціативи.
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги у поданій ОСОБА_1 та підписаний позовній заяві були викладені наступним чином:
«1. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначення судового засідання. 
2. Час для примирення не надавати. 
3. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований 25.06.2022 року Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис про укладення шлюбу за № 68, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 25.06.2022 року. 
4. Після розірвання шлюбу моє прізвище змінити на дівоче ОСОБА_3 ».
Отже при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 було чітко сформульовано вимогу про зміну її прізвища на дошлюбне, яка не була змінена або уточнена у встановленому процесуальним законом порядку до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Посилання ОСОБА_1 на помилковість заявленої нею вимоги не можуть бути підставою для зміни рішення суду в апеляційному порядку, оскільки апеляційний перегляд здійснюється в межах доводів та вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, і не передбачає можливості фактичної зміни позовних вимог після ухвалення рішення.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги про нібито помилкове зазначення позивачкою у позовній заяві вимоги щодо зміни прізвища на дошлюбне не узгоджуються з її подальшою процесуальною поведінкою, оскільки як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення оскарженого рішення від 21 січня 2026 року, ОСОБА_1 вже 26 січня 2026 року звернулася до суду першої інстанції з клопотанням, у якому просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі - « ОСОБА_5 », обґрунтовуючи це необхідністю заміни основних документів (паспорт громадянина України, водійські права, РНОКПП, закордонний паспорт тощо), що потребує додаткових коштів (а.с. 9, 9 зворот). 
Наведене свідчить про те, що зміна позиції позивачки ОСОБА_1 щодо обраного прізвища зумовлена не помилковістю первісно заявлених вимог, як про це зазначено в апеляційній скарзі, а обставинами, які виникли або були нею враховані вже після ухвалення рішення судом першої інстанції.
Відтак такі доводи не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду, оскільки фактично зводяться до спроби перегляду власної позиції поза межами розгляду справи судом першої інстанції.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що скаржниця не позбавлена права на вирішення питання щодо обрання прізвища після розірвання шлюбу в інший, передбачений законом спосіб, зокрема шляхом звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану у порядку, встановленому законодавством.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 21 січня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01.05.2026.

Головуючий        Є.С. Сєвєрова

Судді:         Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе