ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 р.	Справа № 644/9485/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 16.02.2026, (головуючий суддя І інстанції: Маркосян М.В.) по справі № 644/9485/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП України;
- провадження у справі закрити.
В обґрунтування позову зазначив, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову в проходженні військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. Водночас, звертав увагу, що з 21.11.2013 він виключений із військового обліку, а отже не будучи військовозобов`язаним, не є суб`єктом правопорушення. Вказував, що будь-яких даних не змінював, повісток та приписів не отримував.
Таким чином, вважав, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 16.02.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення відомостей відносно позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про взяття на військовий облік про поновлення військового обліку.
Вказує, що з 21.11.2013 він виключений із військового обліку, тобто не має статусу військовозобов`язаного. При цьому, зауважує, що не перебуває в запасі, будь-які документи, що підтверджують повторне зарахування на облік також відсутні.
На думку апелянта, рішення про зняття з обліку є остаточним і повторне взяття на військовий облік можливо лише за волевиявленням відповідної особи. Водночас, ОСОБА_1 такої заяви не подавав. 
В такому випадку на позивача не поширюються положення законодавства, що регулюють військовий обов`язок і військову службу, зокрема, щодо мобілізації, проходження медичного огляду, оновлення облікових даних чи отримання повісток.
Зауважує, що звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 зі скаргою щодо повторного взяття ОСОБА_2 на військовий облік та просив виключити його з військового обліку. Вважає, що відповідач мав розглянути його скаргу, внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та скасувати постанову від 29.09.2025 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.4 ст.229, ч.1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.09.2025 посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності позивача складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Згідно протоколу, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 вручено ОСОБА_1 направлення для проходження медичного огляду № 4520651 від 27.08.2025, але останній від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив абз. 8 ч.3. абзаци 3, 5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положення абз. 4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП в особливий період.
Позивач ознайомлений зі змістом протоколу, правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП, а також із інформацією про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 24.09.2025 о 11:00, про що свідчить його власноручний підпис.
В протоколі позивачем написані пояснення в яких зазначено про незгоду з протоколом, відмову від отримання повістки та направлення для проходження ВЛК, оскільки він не є військовозобов`язанним.
29.09.2025, на підставі протоколу, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено постанову, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000,00 грн.
Згідно постанови, 22.09.2025 встановлено факт порушення військового обов`язку, а саме ОСОБА_1 було вручено направлення для проходження медичного огляду № 4967105 від 22.09.2025 (з урахуванням коригування), але останній від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив абз. 8 ч.3. абз.3,5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положення абз. 4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП в особливий період.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова є законною та обґрунтованою, відповідачем дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, отже підстави її скасування або зміни відсутні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.
За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 1 ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядок № 1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.
Судом встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаний , у вересні 2025 р. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу видано направлення № 496710 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Водночас, позивач відмовився від проходження медичного огляду, посилаючись на те, що не має статусу військовозобов`язаного, оскільки з 2013 р. знятий з військового обліку за віком.
Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями (далі - ВЛК) визначено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800.
Пунктами 3.1. та 3.2. глави 3 розділу II Порядку № 402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до абзацу 3 п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.
За приписами п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Враховуючи, що позивач є військовозобов`язаним, отже має своїм обов`язком дотримуватись правил військового обліку, зокрема, щодо проходження військово-лікарської комісії.
Колегія суддів зазначає, що законодавством не передбачено законних підстав для військовозобов`язаних щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Наявні у матеріалах справи докази, свідчать про послідовну та чітку відмову позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тоді як доказів проходження ним ВЛК матеріали справи не містять.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 мав своїм обов`язком пройти медичний огляд за направленням, виданим ТЦК та СП, проте відмовився у отриманні такого направлення та проходження ВЛК й відповідно доказів на спростування вказаного до суду першої та апеляційної інстанції не надав.
При цьому, суд першої інстанції належним чином перевірив правовий статус позивача з урахуванням чинного на час розгляду справи законодавства та обґрунтовано дійшов висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апелянта, що він не є військовозобов`язаним, оскільки знятий та виключений з військового обліку, натомість ІНФОРМАЦІЯ_5 безпідставно повторно поновив його на військовому обліку, за відсутності бажання особи та подання відповідної заяви колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21.11.2013 позивача виключено з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі (40 років), а в 2023 ІНФОРМАЦІЯ_5 - взято на облік військовозобов`язаних, що підтверджується військовим квитком.
Правомірність дій щодо взяття на облік позивача не є предметом судового спору.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, в якому просив:
- визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП України, провадження в адміністративній справі закрити,
- визнати протиправними дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей відносно позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про взяття на військовий облік,
- зобов`язати відповідача внести відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку в Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та виправити записи у військовому квитку ОСОБА_1 та облікових картках до військового квитка ОСОБА_1 
24.12.2025 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд:
- визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП України, провадження в адміністративній справі закрити., 
- інші вимоги просив залишити без розгляду.
Таким чином, судом першої інстанції вирішувались позовні вимоги лише щодо правомірності постанови від 29.09.2025.
Натомість, доводи апелянта зводяться до незгоди із взяттям його на військовий облік, що як зазначено вище, не є предметом спору в межах цієї справи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 29.09.2025 прийнята правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 286, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 16.02.2026 по справі № 644/9485/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова