ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.05.2026	Справа № 910/16011/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу
за позовом Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна"
про стягнення 475 849,57 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" про стягнення неустойки в сумі 475 849,57 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №15-194-01 від 11.01.2016 на придбання сировинних, паливно-енергетичних та матеріально технічних матеріалів в частині поставки на підставі специфікації №39 товару належної якості. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
08.01.2026 через систему «Електронний суд» ТОВ «Спецшина Україна» подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення позовних вимог та вказувало на відсутність підстав стягнення неустойки. Відповідач зазначав, що невідповідність заявленим якісним показникам товару мало місце через порушення відповідачем умов використання.
13.01.2026 ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» через систему «Електронний суд» до суду була подана відповідь на відзив, в якій позивач зазначив про помилковість тверджень відповідача.
22.01.2026 (сформовано 21.01.2026) через систему «Електронний суд» ТОВ «Спецшина Україна» подало до суду заперечення на відповідь на відзив.
22.01.2026 через систему «Електронний суд» позивачем до суду було подане клопотання про надання можливості ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» додаткових пояснень у строк до 27.01.2026.
27.01.2026 через систему «Електронний суд» ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» подало до суду додаткові пояснення.
З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016 між Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна", як постачальником, був укладений договір №15-194-01 (з Протоколом розбіжностей від 29.01.2016) на придбання сировинних, паливо-енергетичних та матеріально-технічних ресурсів (далі - договір, за яким відповідач зобов`язувався передати, а позивач - прийняти та оплатити матеріали (далі - ресурси) згідно Специфікацій до договору на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1. договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, зазначеними в Специфікаціях. Постачальник здійснює поставку ресурсів на умовах поставки, зазначених в специфікаціях, відповідно до міжнародних правил тлумачення комерційних термінів «Інкотермс» в новій редакції.
Оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника , зазначений у цьому договорі (пункт 5.1 договору).
На виконання умов договору сторонами також було укладено, зокрема, специфікацію №39 від 18.11.2021 до договору.
За Специфікацією №39 передбачалася поставка відповідачем на адресу позивача 12 автошин 33.00R51 Advance ARS, хх, ТL, ціна за одну одиницю - 475 849,57 грн (з урахуванням ПДВ).
Відповідно до пункту 2.3 договору якість, пакування та маркування ресурсів мали відповідати нормам, визначеним сертифікатами виробника, діючими стандартами (ТУ, ДСТУ), для цього виду ресурсів, а також спеціальним технічним вимогам, якщо такі встановлені за згодою сторін, відображеною у Специфікаціях.
На підставі видаткової накладної № 1004 від 23.05.2022 відповідачем здійснена поставка шина нова 33.00R51 Advance ARS (Е4,хх, ТL) в кількості 12 штук загальною вартістю 6 203 208,96 грн.
У межах даної справи сторонами не заявлено про наявність спору щодо поставки та оплати поставлених ресурсів.
Пунктом 5 Специфікації №39 сторонами був погоджений гарантований пробіг - 73 000 км.
Позивач зазначає, що в ході експлуатації Ресурсів, було з`ясовано, що ряд автошин, поставлених в межах Специфікації №39, не відповідають гарантійним вимогам, обумовленим Сторонами через досягнення граничного зносу шини до проходження нею нормативного пробігу у 73 000 кілометрів та інші дефекти.
Для підтвердження цього факту було проведено огляди технічного стану автошин кар`єрних самоскидів БЕЛАЗ-75131, що поставлялися. На огляди позивач запросив також представника відповідача, останній був присутній та підписав відповідні акти.
За результатами комісійних оглядів складені Акт огляду технічного стану від 18.05.2023 та Акт технічного огляду від 15.08.2023, в яких засвідчено, що 10 шин мали ряд дефектів, що унеможливлюють їх подальшу експлуатацію, а саме:
1. Автошина заводський номер 1К82048506, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 28.04.2023 та мала пробіг 54 622 км замість заявленої 73 000 км (пункт 1 Акту огляду технічного стану від 18.05.2023);
2. Автошина заводський номер 1К82048517, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 27.04.2023 та мала пробіг 54 622 км замість заявленої 73 000 км (пункт 2 Акту огляду технічного стану від 18.05.2023);
3. Автошина заводський номер 1К82048503, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 09.07.2023 та мала пробіг 65 526 км замість заявленої 73 000 км (пункт 1 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
4. Автошина заводський номер 1К82048512, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 09.07.2023 та мала пробіг 65 526 км замість заявленої 73 000 км (пункт 2 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
5. Автошина заводський номер 1К82048518, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 12.07.2023 та мала пробіг 48 439 км замість заявленої 73 000 км (пункт 3 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
6. Автошина заводський номер 1К82048505, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 12.07.2023 та мала пробіг 48 439 км замість заявленої 73 000 км (пункт 4 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
7. Автошина заводський номер 1К82048507, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 12.07.2023 та мала пробіг 56 768 км замість заявленої 73 000 км (пункт 5 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
8. Автошина заводський номер 1К82048515, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 12.07.2023 та мала пробіг 65884 км замість заявленої 73 000 км (пункт 6 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
9. Автошина заводський номер 1К82048508, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 10.06.2023 та мала пробіг 62 950 км замість заявленої 73 000 км (пункт 7 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023);
10. Автошина заводський номер 1К82048513, яка експлуатувалася з 01.06.2022 по 12.07.2023 та мала пробіг 62 950 км замість заявленої 73 000 км (пункт 8 Акту перевірки технічного стану від 15.08.2023).
Вказані автошини були поставлені на виконання Специфікації №39. Вищезазначене підтверджується Актами огляду технічного стану ПВГШ кар`єрних самоскидів БЕЛАЗ ГТЦ-1 від 18.05.2023 та 15.08.2023.
У подальшому позивач надіслав відповідачу лист вих. № 2362/19 від 03.06.2024 щодо організації чергового спільного огляду шин.
У відповіді на вказаний вище лист відповідач листом вих. №0606-1 від 06.06.2024 повідомив позивача, що не направлятиме свого представника, оскільки він вже проводив огляд всіх відповідних шин минулого року, щодо якого виробник шин надав коментар, що характеристики шин підбиралися ним у відповідності до умов експлуатації ГТЦ2 ЦГЗК, однак фактично використовувалися в ГТЦ1.
Позивач надіслав відповідачу претензію про стягнення штрафних санкцій за поставку неякісних ресурсів за Специфікаціями №33 та №39 до договору на загальну суму 633 736,62 грн (вих. №84/19 від 26.08.2024), в якій серед іншого, були згадані автошини, які не пройшли заявлений відповідачем гарантований пробіг.
Оскільки вказана претензія залишена відповідачем без виконання, ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» здійснило нарахування штрафу відповідно до пункту 7.4 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей № 485 від 23.02.2016) в розмірі 475 849,57 грн та звернулось із даним позовом до суду щодо стягнення штрафу з відповідача.
Відповідач у свою чергу заперечує проти заявлених позовних вимог та зауважував, що попередньо, до підписання Специфікації № 39 до договору, представником відповідача було з`ясовано всі умови в яких буде експлуатуватись автошина, оскільки умови для експлуатації на ГТЦ 1 та ГТЦ 2 різні. У подальшому всі дані були передані виробнику автошин та, враховуючи специфічні умови експлуатації автошин, виробник підбирав доцільний варіант для експлуатації в умовах роботи на ГТЦ2 гарантуючи пробіг 73 000 км, який вказаний в Специфікації 39. Саме під роботу на ГТЦ 2 представником відповідача були поставлені ресурси, технічні характеристики яких були погоджені представниками позивача та поставлені на умовах визначених в Специфікації 39. Дефекти автошин були виявлені вже в процесі експлуатації, майже через рік після введення в експлуатацію на ГТЦ1. При складені актів огляду (від 18.05.2023 та 15.08.2023) комісією не було з`ясовано конкретних причин виходу з ладу ресурсів, лише було зроблено висновок, що всі оглянуті автошини пред`явити на рекламацію компанії постачальнику ТОВ «СПЕЦШИНА Україна». На рекламацію дані шини позивачем відповідачу не подавались, відповідачем було направлено інформацію про вихід з ладу автошин заводу виробнику, на що було отримано у відповідь коментар, що «характеристики шини підбирались виробником у відповідності до умов експлуатації ГТЦ Центрального ГЗК, для якого вони замовлялись, а фактично, використовувались в ГТЦ, умови експлуатації якого суттєво відрізняються». Дана інформація була повідомлена директору із закупок листом від 06.06.2024 вих. №0606-1 у відповідь на лист №362/19 від 03.06.2024. За твердженнями відповідача ним в повній мірі наведено факти, які доводять, що недоліки якості поставлених відповідачем автошин виникли після передання даних ресурсів позивачу та внаслідок порушення позивачем, як покупцем, правил користування ресурсами, а саме, ресурси використовувались не в тих умовах, які погоджувались під час складення умов Специфікації 39.
Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що укладені між сторонами договір №15-194-01 (з Протоколом розбіжностей від 29.01.2016) на придбання сировинних, паливо-енергетичних та матеріально-технічних ресурсів від 11.010.2016 за своєю правовою природою є договором поставки.
Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник до 28.08.2025, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Приписи вказаної статті кореспондуються із нормами статті 712 Цивільного кодексу України. Частиною 2 якої передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У межах даного позову між сторонами відсутній спір щодо факту поставки товару, його кількості та асортименту та оплати товару.
За приписами статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
З представлених суду документів вбачається, що перелік ресурсів погоджується сторонами в специфікації № 39, в якій зазначено найменування ресурсів за пропозицією постачальника 33.00R51 Advance ARS, хх, ТL.
Відповідно до статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Законом або іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений строк, зі спливом якого товар вважається непридатним для використання за призначенням (строк придатності). Строк придатності товару визначається періодом часу, який обчислюється з дня його виготовлення і протягом якого товар є придатним для використання, або терміном (датою), до настання якого товар є придатним для використання. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, на який встановлено строк придатності, з таким розрахунком, щоб він міг бути використаний за призначенням до спливу цього строку (стаття 677 Цивільного кодексу України).
Як вказано судом вище, в пункті 5 Специфікації №39 сторонами був погоджений гарантований пробіг - 73 000 км.
Згідно зі статтею 679 Цивільного кодексу України покупець продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Відповідно до статті 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк. Якщо встановити день передання нерухомого майна неможливо або якщо покупець володів нерухомим майном до укладення договору, зазначені строки обчислюються від дня укладення договору. Строк для виявлення недоліків товару, що перевозився або був відправлений поштою, обчислюється від дня одержання товару в місці призначення. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку. Якщо на комплектуючий виріб встановлено гарантійний строк меншої тривалості, ніж на основний виріб, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками комплектуючого виробу, якщо ці недоліки були виявлені протягом гарантійного строку на основний виріб. Якщо на комплектуючий виріб встановлено гарантійний строк більшої тривалості, ніж гарантійний строк на основний виріб, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, якщо недоліки у комплектуючому виробі виявлені протягом гарантійного строку на нього, незалежно від спливу гарантійного строку на основний виріб. Покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, на який встановлений строк придатності, якщо вони виявлені протягом строку придатності товару. Якщо недоліки товару виявлені покупцем після спливу гарантійного строку або строку придатності, продавець несе відповідальність, якщо покупець доведе, що недоліки товару виникли до передання йому товару або з причин, які існували до цього моменту.
Приписами частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З представлених суду документів вбачається, що передані відповідачем ресурси (автошини) позивачу мали відповідати, зокрема, вимогам щодо гарантійного пробігу - 73 000 км. Невідповідність переданих автошин наведеним умовам була засвідчена представниками обох сторін, як покупця, так і постачальника в Актах огляду технічного стану ПВГШ кар`єрних самоскидів БЕЛАЗ ГТЦ-1 від 18.05.2023 та від 15.08.2023.
Суд відхиляє заперечення відповідача щодо заявлених вимог та зазначає, що ані умовами договору, ані умовами специфікації не передбачено експлуатацію автошин саме на ГТЦ 2. При цьому, наявний в матеріалах справи знімок екрану зі змістом електронного листа від 31.05.2022 не спростовує наведеного, а також датований вже після поставки ресурсів. Будь-яких доказів у підтвердження погодження особливостей використання ресурсів до їх поставки матеріали справи не містять.
Відповідно до приписів статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами частини 1 та 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 7.4 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей № 485 від 23.02.2016) передбачено, що у разі постачання ресурсів неналежної якості постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 10 % від вартості ресурсів неналежної якості.
Оскільки постачання неналежної якості ресурсів підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про сплату штрафу позивачу, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення з відповідача 475 849,57 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про задоволення позову ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», а саме про стягнення з відповідача 475 849,57 грн штрафу.
Згідно приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, 
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" про стягнення 475 849,57 грн - задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецшина Україна» (02022, Україна, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 19 офіс 710; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 35551613) на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (50066, Україна, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, інше; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 00190977) штраф у розмірі 475 849,57 грн та судовий збір в розмірі 5 710,20 грн. 
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 07.05.2026.

Суддя В.В. Князьков